Провадження №2/592/116/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

19 травня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В :

27.10.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Муйдінов Родіон Мукумович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок, із змісту якого вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.01.2000 року на підставі договору дарування, укладеного між нею та її матір`ю, свідоцтва про право власності копії яких додаються, а оригінали знаходяться у неї, є співвласницею 56/100 частин жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, вона є співвласницею частини земельної ділянки на підставі договору дарування від 05.01.2000 року, укладеного між нею та її матір`ю, копія якого додається, а оригінал знаходиться у неї, яка знаходиться за цією ж адресою: АДРЕСА_2 . Іншими співвласниками 44/100 частин жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями є відповідачі, які після смерті своєї матері ОСОБА_4 , попередньої співвласниці, прийняли спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи, копії якої необхідно витребувати від Сумської міської державної нотаріальної контори, та інформацією про місце реєстрації та проживання відповідача 2 з матір`ю на момент її смерті, яка буде надана до суду. Так, за життя ОСОБА_4 була співвласницею 44/100 частин жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.12.1999 року, державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, копії яких додаються, а оригінали знаходяться у відповідачів. При цьому, отримавши жилий будинок з надвірними, господарськими та побутовими будівлями у свою та відповідачів спільну власність, спочатку в їх складі нічого не змінилось, що підтверджується технічним паспортом, копія якого додається, а оригінал знаходиться у неї та у відповідачів, із якого вбачається, що до їх складу входить жилий будинок літ. А-I , тамбур 3,1 м ? , коридор 3,5 м ? , кухня 5,9 м ? , ванна 3,3 м ? , жила кімната 15,5 м ? , жила кімнати 9,9 м ? , жила кімната 17,7 м ? , жила кімната 17,7 м ? , сіни 9,5 м ? , кухня 7,1 м ? , жила кімната 12,9 м ? , жила кімната 19,5 м ? , жила кімната 12,0 м ? , погріб 26,7 м ? , сарай літ. Б , убиральня літ. В , сарай літ. Е , убиральня літ. Ж , душова літ. З , огорожа № 1, огорожа № 2. При цьому, вказані об`єкти не є самовільними, що підтверджується дозволом № 640 від 25.11.1991 року, дозволом № 54 від 08.031996 року, дозволом № 500 від 27.12.1994 року, дозволом № 07.02/318 від 06.09.1999 року, актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння від 14.09.1999 року, копії яких додаються, а оригінали знаходяться у неї, які видані ще на ім`я її матері, як попередньої співвласниці частини домоволодіння. За наслідком таких робіт був здійснений перерозподіл часток, що підтверджується рішенням виконавчого комітету № 128 від 30.11.1999 року, копія якого додається, а оригінал знаходиться в Сумській міській раді, і 12.10.1999 року між її матір`ю та покійною матір`ю відповідачів, як попередніми співвласницями, була досягнута згода про фактичне володіння та користування жилим будинком з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, що підтверджується актом, копія якого додається, а оригінал знаходиться у неї та у відповідачів, а також і земельними ділянками, що підтверджується актом від 17.02.1994 року, витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.01.2020 року, актами про право приватної власності, копії яких додаються, а оригінали знаходяться у неї та у відповідачів. Так, із акту від 12.10.1999 року вбачається, що у фактичному володінні та користуванні її матері, як попередньої співвласниці 56/100 частин жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, знаходились частина жилого будинку літ. А-I , тамбур, площею 3,1 м ? , коридор, площею 3,5 м ? , кухня, площею 5,9 м ? , ванна, площею 3,3 м ? , жила кімната, площею 15,5 м ? , жила кімната, площею 9,9 м ? , жила кімната, площею 17,7 м ? , жила кімната, площею 17,7 м ? , 1/2 частина сараю літ. Б , сарай літ. Е , убиральня літ. Ж , душова літ. З , огорожа № 2, а у володінні та користуванні іншої співвласниці сіни 9,5 м ? , кухня 7,1 м ? , жила кімната 12,9 м ? , жила кімната 19,5 м ? , жила кімната 12,0 м ? , погріб 26,7 м ? , 1/2 частина сараю літ. Б , убиральня літ. В , огорожа № 1. Із витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.01.2020 року та від 11.01.2020 року, копії яких додаються, а оригінали знаходяться у неї, вбачається, що земельна ділянка складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 м ? , кадастровий номер :21:016:0009, та із земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0190 м ? , кадастровий номер :21:016:0010, при цьому 0,0438 га від цих земельних ділянок належали спочатку її матері, а тепер їй, що підтверджується актом про право приватної власності, копія якого додається, а 44/100 частини цих земельних ділянок належать тепер відповідачам, як спадкоємцям після смерті їхньої матері. Таким чином, ще між її матір`ю та матір`ю відповідачів, як попередніми співвласницями, була досягнута згода щодо володіння та користування жилим будинком з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, земельними ділянками, яка і на даний час залишилась між нею та відповідачами. А, відтак, і між нею та відповідачами залишився цей же порядок володіння та користування жилим будинком з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельними ділянками. Однак, у 2003 році на підставі дозволу, виданого рішенням Сумської міської ради № 504 від 05.08.2003 року, вона розпочала будівництво сараю, а у 2020 році вона демонтувала убиральню літ. Ж , душову літ. З , сарай літ. Е , які знаходились в її володінні. Таким чином, станом на сьогодні в її володінні знаходиться 56/100 частин жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, а саме: частина жилого будинку літ. А-I , тамбур, площею 3,1 м ? , коридор, площею 3,5 м ? , кухня, площею 5,9 м ? , ванна, площею 3,3 м ? , жила кімната, площею 15,5 м ? , жила кімната, площею 9,9 м ? , жила кімната, площею 17,7 м ? , жила кімната, площею 17,7 м ? , 1/2 частина сараю літ. Б , огорожа № 2. Однак, незважаючи на це, у відповідача 2, який мешкає за цією адресою, виникають розбіжності, щодо володіння та користування вказаним майном, що спричиняє їй суттєві незручності, а, відтак, виникла необхідність у його поділі. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Ч. 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки) , суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна, в порядку ст. 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам) , що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо) , тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна, в розумінні ст. 181 ЦК України. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна, відповідно до часток співвласників. Згідно п. п. 1.2. , 2.4. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм. Відповідно до п. 2.1. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. З огляду на викладене, беручи до уваги встановлений між нею та відповідачами порядок володіння та користування жилим будинком з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, земельними ділянками, технічної можливості виділу кожній зі сторін такого нерухомого майна, який за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, що буде підтверджено висновком судового експерта, який буде наданий до суду, він вважає, що наявні всі підстави для розподілу жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями і земельних ділянок. Заходів досудового врегулювання спору між сторонами не вживалося, оскільки законом та домовленістю такий обов`язок не передбачено; заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися; позивачкою іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалося; відсутні будь-які інші підстави, що мають наслідком відмову у відкритті провадження. За таких обставин, на підставі ст. ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 321, ч. 1 ст. 356, ч. 3 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. ч. 1, 2 ст. 367, ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України; п. п. 1.2. , 2.1. , 2.4. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, керуючись ст. ст. 19, 23, 28, 175, 177 ЦПК України, він просив: 1. Провести розподіл жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належні їй 56/100 частин жилого будинку літ. А-I , тамбур 3,1 м ? , коридор 3,5 м ? , кухню 5,9 м ? , ванну 3,3 м ? , жилу кімнату 15,5 м ? , жилу кімнату 9,9 м ? , жилу кімнату 17,7 м ? , жилу кімнату 17,7 м ? , 1/2 частину сараю літ. Б , огорожу № 2, 0,0438 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, та 0,0438 га земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність належні їм 44/100 частини жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, а саме: сіни 9,5 м ? , кухню 7,1 м ? , жилу кімнату 12,9 м ? , жилу кімнату 19,5 м ? , жилу кімнату 12,0 м ? , погріб 26,7 м ? , 1/2 частину сараю літ. Б , убиральню літ. В , огорожу № 1, 44/100 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, 44/100 частини земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 3. Витребувати від Сумської міської державної нотаріальної контори (40011, м. Суми, пр-т Тараса Шевченка, буд. 3) матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка є рідною матір`ю відповідачів і проживала за адресою: АДРЕСА_1 (вхідний № 42099/20 від 27.10.2020 року) (а. с. 1-7) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.10.2020 року у справі № 592/12119/20, провадження № 2/592/3395/20 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 ) , ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ) про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 07.12.2020 року на 10 годину 00 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було ухвалено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачам. Було ухвалено роз`яснити відповідачам право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачці копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачами відзивів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 30.10.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92547836) (а. с. 52) .

07.12.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Муйдінов Родіон Мукумович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про уточнення позовних вимог, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/12119/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки для індивідуального садівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 30.11.2020 року для підтвердження своїх позовних вимог позивачка звернулась до судових експертів із заявою про проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, за наслідками якої судові експерти надали висновок про можливість виділу у власність позивачці приміщень та надвірних будівель жилого будинку літ. А-I , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ванна 2-2 , площею 3,3 м ? , жила кімната 2-3 , площею 15,5 м ? , жила кімната 2-4 , площею 9,9 м ? , приміщення прибудови літ. А1-II : 1-й поверх: жила кімната 2-8 , площею 17,7 м ? , 2-й поверх: жила кімната 2-9 , площею 17,7 м ? , приміщення прибудови літ. а1 : кухня 2-1 , площею 5,9 м ? , коридор 2-6 , площею 3,5 м ? , приміщення прибудови літ. а2 : тамбур 2-7 , площею 3,1 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , хвіртка № 2, а відповідачам у власність залишаються приміщення та надвірні будівлі жилого будинку літ. А-I , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : підвал п/д , погріб І , площею 26,7 м ? , 1-й поверх: кухня 1-2 , площею 7,1 м ? , жила кімната 1-3 , площею 12,9 м ? , жила кімната 1-4 , площею 19,5 м ? , жила кімната 1-5 , площею 12,0 м ? , приміщення прибудови літ. а : сіни 1-1 , площею 9,5 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , убиральня літ. В , хвіртка № 1. Цим же висновком була встановлена можливість виділу частини земельних ділянок, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, та 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010 позивачці за адресою: АДРЕСА_1 , у такому варіанті, а саме: - земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, позивачці виділяється земельна ділянка площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями, а відповідачам відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0623 га (623 м ? ) з урахуванням площі під будівлями; - земельна ділянка площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, позивачці виділяється земельна ділянка площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором, а відповідачам відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0137 га (137 м ? ) . А для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т. д. ) , експерт запропонував вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (п. ж ст. 99 ЗК України) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд ) . Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року жовтим кольором з штрихуванням червоного кольору: - площею 11,0 м ? ; лінійні розміри (1,2; 9,11) м; - площею 3,0 м ? ; лінійні розміри (1,16; 2,88; 1,85; 2,0) м; - площею 1,5 м ? ; лінійні розміри (1,0; 1,55) м. Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року блакитним кольором з штрихуванням червоного кольору площею 10,0 м ? ; лінійні розміри (1,0; 8,27; 2,32; 1,13; 0,74; 7,24) м. Враховуючи вказані обставини виникає необхідність в уточненні позовних вимог відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. 49 ЦПК України, він просив: 1. Провести розподіл жилого будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , приміщення та надвірні будівлі домоволодіння: приміщення жилого будинку літ. А-I : ванна 2-2 , площею 3,3 м ? , жила кімната 2-3 , площею 15,5 м ? , жила кімната 2-4 , площею 9,9 м ? , приміщення прибудови літ. А1-II : 1-й поверх: жила кімната 2-8 , площею 17,7 м ? , 2-й поверх: жила кімната 2-9 , площею 17,7 м ? , приміщення прибудови літ. а1 : кухня 2-1 , площею 5,9 м ? , коридор 2-6 , площею 3,5 м ? , приміщення прибудови літ. а2 : тамбур 2-7 , площею 3,1 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , хвіртка № 2, що показано рожевим кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність приміщення та надвірні будівлі жилого будинку літ. А-I , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : підвал п/д , погріб І , площею 26,7 м ? , 1-й поверх: кухня 1-2 , площею 7,1 м ? , жила кімната 1-3 , площею 12,9 м ? , жила кімната 1-4 , площею 19,5 м ? , жила кімната 1-5 , площею 12,0 м ? , приміщення прибудови літ. а : сіни 1-1 , площею 9,5 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , убиральня літ. В , хвіртка № 1, що показано синім кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. 2. Провести розподіл земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0623 га (623 м ? ) , яка відображена блакитним кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. 3. Провести розподіл земельної ділянки площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0137 га (137 м ? ) , яка відображена блакитним кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. 4. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на жилий будинок з надвірними будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_1 . 5. Для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів, і т. д. ) встановити безоплатний, постійний земельний сервітут, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (згідно п. ж ст. 99 ЗК України) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд ) . Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року жовтим кольором з штрихуванням червоного кольору: - площею 11,0 м ? ; лінійні розміри (1,2; 9,11) м; - площею 3,0 м ? ; лінійні розміри (1,16; 2,88; 1,85; 2,0) м; - площею 1,5 м ? ; лінійні розміри (1,0; 1,55) м. Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року блакитним кольором з штрихуванням червоного кольору площею 10,0 м ? ; лінійні розміри (1,0; 8,27; 2,32; 1,13; 0,74; 7,24) м (вхідний № 47451 від 07.12.2020 року) (а. с. 60-64) .

17.02.2021 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Муйдінов Родіон Мукумович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про стягнення судових витрат, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/12119/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки для індивідуального садівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Для підтвердження своїх позовних вимог позивачка звернулась до судових експертів із заявою про проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, оригінал якої був наданий до суду. На виконання цієї судової експертизи судовий експерт Андрєєв Л. Г. виставив рахунок на суму 2288,00 грн. та ОСОБА_5 виставив рахунок на суму 4086,00 грн. , оригінали яких додаються, і 24.11.2020 року позивачка їх оплатила, що підтверджується оригіналами квитанцій які додаються. Таким чином, позивачка понесла судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи на загальну суму 6374,00 грн. . При цьому, такі судові витрати, відповідно до ст. ст. 133, 139, 140 ЦПК України, підлягають відшкодуванню. І відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. А відповідно до ч. 8 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, оскільки позивачка понесла судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 6374,00 грн. , що підтверджується вищевказаними документами, керуючись ст. ст. 133, 139, 140 ЦПК України, вони підлягають стягненню із відповідачів. За таких обставин, керуючись ст. ст. 133, 139, 140 ЦПК України, він просив стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в загальному розмірі 6374,00 грн. (вхідний № 6052 від 17.02.2021 року) (а. с. 97, 98) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.02.2021 року у справі № 592/12119/20, провадження № 2/592/116/21 було закрито підготовче провадження та було ухвалено призначити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок до судового розгляду по суті на 06.04.2021 року на 14 годину 00 хвилин. Було ухвалено викликати в судове засідання сторони. Ухвала набрала законної сили 17.02.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94953443) (а. с. 104) .

19.05.2021 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Муйдінов Родіон Мукумович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій він просив винести заочне рішення по справі № 592/12119/20 без його участі та участі позивачки в судовому засіданні (вхідний № 19273 від 19.05.2021 року) (а. с. 117) .

19.05.2021 року відповідач ОСОБА_2 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває на розгляді матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок. Судове засідання було призначено на 19.05.2021 року на 13 годину 30 хвилин. Він просив суд провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення та проти винесення заочного рішення у справі (вхідний № 19285 від 19.05.2021 року) (а. с. 118) .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився чотири рази: 07.12.2020 року на 10 годину 00 хвилин, 17.02.2021 року на 14 годину 00 хвилин, 06.04.2021 року на 14 годину 00 хвилин, 19.05.2021 року на 13 годину 30 хвилин. Про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заява про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву суду він не надав (а. с. 54, 57, 94, 96, 108, 110) .

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) .

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Із змісту п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року вбачається, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст. 224 ЦПК України допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з`явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними або такі особи залишили залу судового засідання до його закінчення і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог. У разі внесення таких змін заочний розгляд справи провадиться у випадку неявки за зазначених вище умов відповідача (всіх відповідачів) після одержання ним (ними) повідомлення суду про ці зміни.

Згідно абз. 4 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року у порядку, визначеному ст. 220 ЦПК України, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

У відповідності до абз. 2 розд. 2 листа Апеляційного суду м. Києва Узагальнення практики судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства при розгляді цивільних справ у порядку заочного розгляду від 01.09.2013 року, у разі множинності учасників на боці відповідача (ст. 32 ЦПК України) заочний розгляд справи можливий у випадку неявки у судове засідання всіх відповідачів. Така норма, введена, очевидно, з метою запобігти ситуації, коли одне і те саме рішення суду щодо одних відповідачів вважатиметься заочним, а щодо інших звичайним. Адже в такому випадку на практиці питання оскарження такого рішення суду та набрання ним чинності виявиться проблемним (опублікування в періодиці: Судова апеляція, 2013, 00, № 3) .

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Оголосивши стислий зміст позовної заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Муйдінова Родіона Мукумовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок, стислий зміст заяви про уточнення позовних вимог представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Муйдінова Родіона Мукумовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут) .

У відповідності до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) .

Поняття сервітут або право користування відоме вітчизняній правовій доктрині ще з дореволюційних часів. Однак, свого повноцінного юридичного закріплення у цивільному праві воно набуло лише з прийняттям ЦК України. Разом з тим, дана категорія отримала широке застосування у законодавствах Німеччини, Іспанії, Італії, Угорщини Польщі, Франції та рядом інших країн. Звісно, що правове регулювання права користування чужими речами дещо різниться в порівнянні з українською моделлю сервітуту, однак, концептуальної різниці між цими правами у різних правопорядках немає, можливо крім використовуваної термінології, сервітути (servitude) , ісменти (easement) , прибутки від майна тощо. За своїм змістом, як це випливає з ч. 1 даної статті сервітут є правом користування чужим майном. Разом з тим, якщо аналізувати положення всіх статей, присвячених сервітуту в ЦК України, то не важко побачити, що за своїм характером ці відносини є більш складними і вказівка на користування чужим майном є не досить визначеною. Перш за все слід визначитись в галузевій належності інституту сервітутів. Так, за своєю природою сервітути бувають приватноправовими та публічними. До приватних належать ті, які покликані забезпечувати інтереси окремих приватних осіб Такими є, наприклад, право прогону худоби по наявному шляху сусідньою земельною ділянкою чи право забору води із сусідньої криниці тощо. Щодо публічних сервітутів, то це такі права користування чужими нерухомими речами, які полягають у обмеженому користуванні з метою забезпечення суспільних інтересів. Наприклад, право прокладання через чужу земельну ділянку ліній електропередач чи газопроводу тощо. Варто відмітити, що приватні сервітути своїм предметом можуть мати як рухомі речі (особистий сервітут) , так і нерухомі. Публічні ж завжди пов`язані з нерухомими речами. Правила гл. 32 ЦК України поширюються тільки на приватні сервітути. Щодо інституційної належності права користування чужим майном, то необхідно зазначити, що в цивільному праві до права користування чужим майном відноситься як можливість використання за речовим титулом, так і на підставі зобов`язально-правового титулу. Наприклад, так само користуватись чужим майном буде орендар. Між тим, норми гл. 32 ЦК України присвячені праву користування чужим майном виключно в речовому сенсі. Відтак, даному праву сервітуту притаманні усі перераховані речовим правам ознаки (абсолютність, право слідування тощо) , а також ряд ознак іманентних саме цьому праву на чуже майно, основною з яких є обмежений характер користування. На цьому слід більш детально зупинитися. Важливо розуміти, що сервітут це не просто користування чужим майном, а обмежене користування в одному чи декількох чітко визначених аспектах. Йдеться про те, що при встановлені сервітуту чітко визначається обсяг користування, спосіб користування та час користування. Наприклад, якщо це буде проїзд і відповідно встановлення права проїзду сусідньою земельною ділянкою, то тут у будь-якому випадку повинно бути визначено місце проїзду і супутні обов`язки, пов`язані зі здійсненням такого проїзду, як-то не засмічення, не заподіяння шкоди, тощо. При цьому, зміст сервітуту повинен чітко визначитись законом. І це є друга важлива характеристика цього права. На відміну від зобов`язальних прав користування, зміст яких може визначатись договором, сервітутні права, з огляду на їх речовий характер, визначаються законом як за змістом, так і за обсягом. Щодо суб`єктного складу сервітутних правовідносин, то потрібно зазначити, що такими є власник (володілець) сусідньої земельної ділянки 1 (таку земельну ділянку в науці називають службовою або підпорядкованою) та володілець пануючої земельної ділянки, в інтересах якого встановлюється сервітут (сервітуарій) і ними можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Такий суб`єктний склад характерний насамперед для земельних сервітутів (за термінологією їх називають речовими, предіальними) . Саме їм і присвячена ч. 1 ст. 401 ЦК України: Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом . Предметом такого сервітуту, як витікає з наведеної частини статті, може бути перш за все земельна ділянка. Щодо неї можуть бути встановлені такі сервітути як право проходу, право проїзду, право прогону худоби, право прокладання водовідводів, право забору води з природної водойми чи право проходу до такої водойми тощо. Крім цього, предметами сервітуту також можуть бути будинки, споруди, водні шляхи для паромів тощо. 1 В доктрині і практиці поширеною є дімку стосовно того, що сервітут охоплює тільки відносини між власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок. Разом з тим, аналіз ч. 2 ст. 404 ЦК України дозволяє говорити про те, що у випадку, коли задовольнити потреби особи іншим способом неможливо, сервітут може бути встановлений і стосовно віддалених ділянок. З іншого боку, суб`єктом сервітуту може бути не тільки власник сусідньої ділянки, але й інша конкретно визначена особа. У такому випадку йдеться про особистий сервітут (персональний) . Відмінність між названими видами сервітутів полягає у тому, що якщо особистий сервітут встановлюється стосовно конкретної особи, то земельний стосовно предмета (земельної ділянки, будівлі, споруди тощо) . Звідси випливає і та відмінність, що зі зміною власника особистий сервітут припиняється, а земельний продовжує діяти. Разом з тим, якщо говорити про вітчизняну конструкцію сервітуту її особливістю є те, що його предметом може бути тільки нерухоме майно. Що також випливає з ч. 2 даної статті. Потрібно мати на увазі, що сервітуарій стосовно обтяженої земельної ділянки чи іншого майна виступає не тільки користувачем, але й володільцем, оскільки за ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Сервітут не підлягає відчуженню. Він може переходити до правонаступників лише разом із земельною ділянкою, на користь якої він встановлений. Обов`язки за сервітутом також переходять до правонаступників обслуговуючої земельної ділянки разом з ділянкою. Сказане не поширюється на відносини за особистим сервітутом, де права, які витікають з такого сервітуту належать тільки сервітуарію та не можуть бути передані іншим особам навіть у випадку смерті останнього в порядку правонаступництва. Тим не менш обидва види сервітуту зберігаються і не припиняються з переходом майна до третьої особи, оскільки в силу такої ознаки речового права як слідування право сервітуту ніби пов`язане зі своїм предметом і слідує за ним.

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Дана стаття передбачає способи встановлення права сервітуту. Зокрема ч. 1 закріплює, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Серед названих підстав варто виділити два типи способів встановлення: добровільний та примусовий. Добровільний спосіб встановлення опосередковує встановлення сервітутного права на підставі договору, а також заповіту. Такий висновок витікає з наступних міркувань. Ст. 202 ЦК України передбачено, що правочини можуть бути одно- або багатосторонніми (договори) . Заповіт це односторонній правочин, тобто договір, який створює обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю між особами. Встановлення сервітуту на підставі договору означає, що сторони висловлюють свою згоду на встановлення права користування чужим майном шляхом погодження умов договору безпосередньо при його посвідченні. Тому питання про істотні обтяження права власності постає одразу ж при укладенні такого договору. При цьому згоду обох сторін має бути повною і безумовною. Характерні риси договору про встановлення речового права і чим такий договір відрізняється від договорів із зобов`язально-правовою природою. Перш за все потрібно відмітити, що сервітутний договір це договір про встановлення речового права на чуже майно. Йдеться про те, що таким договором не річ передається у користування, а встановлюється право речове право користування такою річчю. Далі, специфіка полягає у тому, що укладення договору відбувається на умовах, які можуть відображати нерівноправне становище сторін. Так, при встановленні сервітуту і, відповідно, при виборі способу використання обслуговуючої ділянки власником пануючої ділянки може бути обраний такий варіант, при якому власник обслуговуючої земельної ділянки матиме якнайбільше можливостей для задоволення власних потреб від використання приналежної йому ділянки. Це може означати те, що власник ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати зміни порядку здійснення права сервітуту з тим, аби зменшити ступінь обтяження цим сервітутом власної ділянки, а, відповідно, і зменшити обсяг обмеження його прав на неї. З іншого боку, такі умови договору можуть бути компенсовані можливістю звільнення сервітуарія від сплати платежів за користування чужим майном чи встановлення номінального розміру таких платежів у судовому порядку. Звідси можна зробити висновок, що більш вигідне правове становище власника земельної ділянки збалансовується можливістю судового порядку необхідності встановлення сервітутних прав. Наступним моментом, який потребує з`ясування, є умови сервітутного договору. Вбачається, що під такими умовами необхідно розуміти: суб`єкти, предмет, спосіб встановлення та здійснення сервітутних прав, а також строк користування. Щодо суб`єктів, то необхідно зазначити, що, крім власне сторін договору, у ньому обов`язково має передбачатись коло осіб, яким надається право користування чужим майном. В протилежному випадку таке право отримує тільки сервітуарій. Натомість його син чи дружина, чи необмежене коло осіб уже не матимуть таких прав. Стосовно предмету, то він підлягає детальному опису з визначенням кількісних та якісних показників. Щодо земельної ділянки має бути встановлено її місцезнаходження, кадастрові дані, а також вказуватися відомості про власників сусідніх ділянок та їх правовий режим, існуючі насадження чи споруди тощо. Така деталізація предмету важлива з огляду на те, що сервітуарій зобов`язаний користуватись майном, не заподіюючи йому шкоди, а, відтак, слід чітко зафіксувати його стан майна на момент укладення договору та на момент припинення сервітутних прав. Крім цього, у договорі про встановлення сервітуту має бути вказано ті види та способи використання земельних ділянок, які дозволяються власником. Тобто обов`язково повинен бути визначений спосіб здійснення сервітутних прав. Якщо йдеться про земельну ділянку, то визначаються дані, наприклад, щодо розміру, місця проходу, в які години (за погодженням сторін) тощо. Однак потрібно пам`ятати, що спосіб здійснення сервітутних прав повинен узгоджуватися із цільовим призначенням майна. Так, якщо йдеться про використання жилого приміщення, то користування цим об`єктом з іншою ціллю, наприклад, у вигляді виробничих приміщень, заборонено. Сторонами такого договору є, з одного боку, особа, майно якої обтяжене сервітутом: власник або володілець такого майна за договором чи іншою підставою відповідно до цивільного законодавства. Права власника мають бути підтверджені відповідними документами (договором, актом про право власності, свідоцтвом тощо) , а володілець має бути як мінімум добросовісним для того аби виступати стороною такого договору. З іншого боку виступає сервітуарій особа, на користь якої встановлено речове право користування чужим майном. Щодо форми даного договору, то особливих вимог у гл. 32 ЦК України стосовно цього питання не вбачається. Єдина вказівка існує відносно договору про встановлення земельного сервітуту в ч. 2 даної статті. Такий договір підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Даний порядок врегульовано Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень № 1952-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) . Вбачається, що сервітутний договір, якщо його предметом виступають об`єкти інші, ніж земельна ділянка, повинен укладатися в письмовій формі. Такі договори також повинні підлягати обов`язковому нотаріальному посвідченню, оскільки дані відносин пов`язані з обмеженням речових прав, у першу чергу на нерухоме майно, а також у зв`язку з тим, що такі договори не є поширеними у практиці й їх укладення пов`язане з підвищеним ризиком нерозуміння його умов з боку пересічних громадян. Адже, якщо про договір купівлі-продажу чи оренди чув кожний, то про договір про встановлення сервітуту обізнані далеко не всі. Наступною підставою встановлення сервітуту є заповіт. Ст. 1246 ЦК України передбачено, що спадкоємець має право встановити у заповіті сервітут щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб. Якщо аналізувати дану норму, то неважко побачити, що у даному випадку сервітут встановлюється у односторонньому випадку, а, відтак, на випадок смерті при прийнятті спадщини, спадкоємцем він автоматично набуває обов`язку дозволити користуватися спадковим майном у спосіб та обсязі визначеному у заповіті. З іншого боку, коли власник складає заповіт, то такий спосіб встановлення сервітуту може компенсувати нерівність прав і забезпечити, наприклад, право довічного проживання особи похилого віку або хворої людини тощо. Наступними способами встановлення сервітутів є встановлення у силу вказівки закону та на підставі рішення суду. Щодо першої з названих підстав, можна навести як приклад ст. 405 ЦК України, яка передбачає встановлення права проживання і для цього достатньо лише факту проживання члена сім`ї разом з власником та спільне користування житлом. Для виникнення такого права не потрібно інших підстав: договору, рішення суду чи заповіту. Сервітут також може встановлюватись на підставі судового рішення. Так, ст. 100 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач вправі вимагати встановлення сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, якщо задовольнити інтереси сервітуарія у інший спосіб неможливо. Неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб передбачена і в даній статті. Це є одною з основних характерних ознак сервітуту, яка дозволяє відмежувати його від зобов`язально-правових відносин, зокрема договору оренди. Такий спосіб встановлення характерний для ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди, щодо встановлення сервітуту, або способу його здійснення, плати тощо. Єдиною умовою встановлення сервітуту в такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів від використання свого майна неможливе без встановлення сервітуту.

Згідно ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. У разі встановлення земельного сервітуту для спорудження лінійного об`єкта енергетичної інфраструктури, іншого об`єкта законом або договором про встановлення земельного сервітуту може бути встановлена умова щодо переходу права земельного сервітуту до нового власника такого об`єкта при переході права власності на нього. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Сервітутним правам притаманні змістовні ознаки, які відносяться до всіх речових прав на чуже майно. Однією з таких ознак є закріплене в ч. 1 даної статті правило про те, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Слід одразу звернути увагу на використання у даній статті терміну сервітут . Таке формулювання слід кваліфікувати як певний факт і правовий модус. Адже, очевидно, що у даному випадку не йдеться про сервітут як про право. Тим не менше, якщо аналізувати змістовну частину наведеної норми, слід сказати, що її положення зумовлені обмеженим характером сервітуту. При цьому зміст сервітутного правовідношення складають ті правомочності, які визначені сторонами у договорі, спадкодавцем у заповіті чи зазначені в законі або в судовому рішенні. Звідси витікає те, що у разі встановлення сервітуту законом, заповітом чи судовим рішенням, має бути чітко передбачено характер, обсяг, способи, зміст та наслідки користування чужим майном. При чому таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі. В протилежному випадку не уникнути порушення балансу інтересів власника і невласника однієї і тієї ж речі. Умова щодо строковості сервітуту є також досить важливою в конструкції сервітутного правовідношення, оскільки вказує на тривалість цих відносин, момент їх виникнення і припинення. За загальним правилом сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч. 2 ст. 403 ЦК України) . Строковий характер сервітут завжди притаманний особистим сервітутам. При чому з огляду на характер та специфіку останніх порівняно з земельними сервітутами, він може бути визначений будь-яким строком не більшим, ніж довічно. Це пов`язано із тим, що сервітут встановлюється на користь особи, а, відтак, максимальний строк тривалості такого сервітуту є тривалість життя сервітуарія. Щодо земельних сервітутів, то найбільш поширеним є встановлення їх на невизначений строк. Так, доволі важко передбачити, коли у родини відпаде потреба у відведенні стічних вод через город сусідів з постійно підтоплюваного подвір`я. Разом з тим вбачається, що умова про строк повинна бути віднесена до істотних умов, у разі, коли встановлення сервітуту відбувається на підставі договору. Адже, у разі непогодження строку користування чужою річчю, важко буде встановити початковий намір сторін, особливо при встановлення особистого сервітуту. Ч. 3 даної статті передбачає, що особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Дане правило встановлює презумпцію оплати користування чужим майном. Разом з тим, з огляду на положення якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду допустимо зробити висновок про те, що йдеться про можливість безоплатного використання. Тому для того, аби отримати право безоплатного користування, потрібно заздалегідь про це зазначити у договорі. Вбачається, що формулювання ч. 3 даної статті дозволяє стверджувати про те, що ціна не є істотною умовою договору. Такий висновок підтверджується тим, що власне істотною умовою є така умова недосягнення домовленості, по якій не дає можливості вважати договір укладеним. Недосягнення згоди щодо ціни у сервітутному договорі чи взагалі відсутність домовленості стосовно цієї умови тягне за собою наслідком лише визнання такого договору платним. При цьому плата може розраховуватись залежно від існуючої плати за землекористування у тій чи іншій місцевості. Таким чином, вбачається, що договір, в якому відсутня домовленість про платність сервітуту, слід вважати таким, що укладений на оплатній основі з тим, однак, застереженням, що плата у випадку додаткового погодження сторін обраховуватиметься за правилами визначення землекористування. Правило про те, що сервітут не підлягає відчуженню, зафіксоване в ч. 4 ст. 403 ЦК України, є імперативним і не може бути змінене за домовленістю сторін. Йдеться про те, що при укладені договору чи складанні заповіту не можна передбачати положень, спрямованих на відчуження (продаж, заставу, передача іншій особі на будь-якій правовій підставі) сервітутного права. Такий самий характер має і норма даної статті, за якою сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений (ч. 6) . Однак, законодавствам деяких країн, наприклад Німеччини, все ж відома конструкція відчуження сервітутних прав. Передбачене ч. 5 статті правило про те, що сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, витікає із самої сутності сервітутного права, як права на чужу річ, похідного за своїм характером від права власності. Так, з точки зору правомочностей власника, встановлення сервітутного права не позбавляє власника його правомочностей, оскільки у протилежному разі він би втрачав саме право власності. В даному випадку в доктрині прийнято говорити про такий ефект прав на чуже майно стосовно права власності, який називається еластичність права власності . У разі встановлення сервітутного права право власності ніби звужується в об`ємі, інколи використовують терміни обмеження, обтяження тощо. Однак, після припинення такого права на чуже майно, право власності відновлюється у попередньому обсязі. Разом з тим, необхідно зазначити про те, що ч. 5 ст. 403 ЦК України викладено суперечливо, оскільки сервітут за своїм змістом повинен обмежувати права власника, але аналізована норма закону безальтернативно знімає обмеження з власника, який фактично вправі користуватися об`єктом без обмежень. Припустимо, судом визначено сервітут, який встановлює право проходу по земельній ділянці власника, який, у свою чергу, на цій ділянці, де мали проходити сусіди, посадить дерево або кущі малини. Тоді сусіди будуть або змушені зламати такі насадження, або не здатні будуть користуватися встановленим на їх користь сервітутом. Вважається, що сервітут має забезпечуватися обмеженням права власника здійснювати дії, які унеможливлюють або ускладнюють право зацікавлених осіб користуватися умовами, встановленими сервітутом. Тоді власник, який це положення не виконуватиме, буде вважатися правопорушником, а не особою, яка користується своїми правами, встановленими в ч. 5 ст. 403 ЦК України. Загалом стосовно майна, на яке встановлений сервітут, потрібно сказати, що власник не обмежується у можливості розпорядження ним. Він вільний продавати його, передавати у заставу, здавати у найм тощо. Єдиний обов`язок власника при цьому, застерегти набувача такого майна про існуюче щодо нього право сервітуту, що має вважатися обов`язком власника. Особливо важливим вважається документальне забезпечення переходу обов`язків від одного власника до іншого, що має бути відтворене у нотаріально посвідчуваному договорі. Щодо володіння та користування майном, щодо якого встановлене сервітутне право, то власник, може, так само як і до цього, користуватись ним, не порушуючи при цьому інтереси та права сервітуарія та вчиняючи перешкод у користуванні останнім. У випадку вчинення перешкод у користуванні сервітуарій вправі використовувати способи захисту передбачені гл. гл. 29, 30 ЦК України. Натомість, якщо в силу факту користування майном сервітуарієм було заподіяно шкоду власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, то остання підлягає відшкодуванню на загальних підставах.

У відповідності до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) ; в 1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в 2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в 3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені ст. 98 ЗК України; в 4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г 1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Дана стаття передбачає невичерпний перелік видів земельних сервітутів. Даний перелік є приблизним і має виключно інформаційне значення. Окремі науковці надають вживанню у п. е терміна природної (водойми) великого значення, заперечуючи можливість встановлення сервітутів у випадку із штучною водоймою. Зважаючи на те, що перелік земельних сервітутів є відкритим, з таким підходом погодитися не можна. В даній статті поділ сервітутів здійснено за характером та обсягом повноважень, що надаються уповноваженій особі. Разом із тим, можливі інші класифікації. Так, із ч. 1 ст. 100 ЗК України, ч. 2 ст. 401 ЦК України випливає поділ сервітутів на особисті (термін прямо передбачений законом) , тобто встановлені на користь певної конкретно визначеної особи, та реальні (термін є доктринальним) , тобто встановлені на користь власника певної земельної ділянки чи іншої нерухомості. Питання про те, чи можна встановити земельний сервітут на користь власника певного нерухомого майна (не земельної ділянки) не як особистий, а як реальний сервітут (тобто сервітут, що буде належати будь-якому власнику цього майна будівлі або споруди, трубопроводу тощо, а не конкретній особі, що є власником на даний момент) не дістало чіткого законодавчого вирішення. Виходячи із принципу свободи договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та допустимості застосування аналогії при регулюванні цивільних відносин (ч. 1 ст. 8 ЦК України) , встановлення таких земельних сервітутів є можливим. У римському цивільному праві існував також поділ сервітутів на так звані сільські (шляхові, водні та інші) та міські. Поділ був пов`язаний не з територіальним розташуванням, а з цільовим призначенням, і на сьогодні втратив актуальність. В теорії існує також класифікація, відповідно до якої сервітути поділяються на позитивні (полягають у праві вчиняти певні дії щодо ділянки) та негативні (полягають у забороні певних дій щодо чужої ділянки) . Через умовний характер такого поділу видається вірним те, що закон уникає його закріплення.

Із змісту висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1446/34 від 30.11.2020 року вбачається, що варіант виділення частин земельної ділянки по сформованому користуванню (графічно відображене в додатку № 2 аркуш 1) , земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, співвласнику ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями, інші співвласники відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0623 га (623 м ? ) з урахуванням площі під будівлями. Межа, яка відокремлює земельні ділянки показана червоним кольором і проходить по точкам А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, Л: - відрізок межі ділянки A-Б проходить по прямій лінії від червоної лінії ( АДРЕСА_1 ) , розділивши межу на частки 13,19 м (6,16 + 7,03) та 1,2 м; - далі відрізок межі Б-В проходить по лінії поділу жилого будинку; - далі відрізок межі Г-Д проходить від стіни прибудови жилого будинку до стіни сараю літ. Б ; - далі відрізок межі Е-Ж проходить по лінії поділу сараю літ. Б ; - відрізок межі ділянки 3-Л проходить по прямій лінії від стіни сараю літ. Б до земельної ділянки площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, довжиною 31,09 м. Земельна ділянка площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, співвласнику ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором, інші співвласники відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0137 га (137 м ? ) . Межа, яка відокремлює земельні ділянки показана червоним кольором і проходить по точкам Л, М: - відрізок межі ділянки Л-М проходить від земельної ділянки 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, до тильної сторони ділянки, розділивши межу на частки розміром 15,2 м (0,77 + 5,0 + 9,43) та 5,18 м. Крім того, для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т. д. ) , експерт пропонує вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (згідно п. ж ст. 99 ЗК України) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд ) . Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до даного висновку жовтим кольором з штрихуванням червоного кольору: - площею 11,0 м ? ; лінійні розміри (1,2; 9,11) м; - площею 3,0 м ? ; лінійні розміри (1,16; 2,88; 1,85; 2,0) м; - площею 1,5 м ? ; лінійні розміри (1,0; 1,55) м. Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до даного висновку блакитним кольором з штрихуванням червоного кольору площею 10,0 м ? ; лінійні розміри (1,0; 8,27; 2,32; 1,13; 0,74; 7,24) м. Висновки. По першому питанню: виходячи з нормативних вимог виділ частини жилого будинку літ. А-І з надвірними будівлями, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, можливий. ОСОБА_1 виділяються (показано рожевим кольором в додатку № 1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення жилого будинку літ. А-І : ванна 2-2 , площею 3,3 м ? ; жила кімната 2-3 , площею 15,5 м ? ; жила кімната 2-4 , площею 9,9 м ? . Приміщення прибудови літ. А1-II : 1-й поверх: жила кімната 2-8 , площею 17,7 м ? , 2-й поверх: жила кімната 2-9 , площею 17,7 м ? . Приміщення прибудови літ. а1 : кухня 2-1 , площею 5,9 м ? ; коридор 2-6 , площею 3,5 м ? . Приміщення прибудови літ. а2 : тамбур 2-7 , площею 3,1 м ? . Господарські споруди: 1/2 сараю літ. Б , хвіртка № 2. Іншім співвласникам залишаються (показано синім кольором в додатку № 1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення жилого будинку літ. А-І : підвал п/д : погріб І , площею 26,7 м ? . 1-й поверх: кухня 1-2 , площею 7,1 м ? ; жила кімната 1-3 , площею 12,9 м ? ; жила кімната 1-4 , площею 19,5 м ? ; жила кімната 1- 5 , площею 12,0 м ? . Приміщення прибудови літ. а : сіни 1-1 , площею 9,5 м ? . Господарські споруди: 1/2 сараю літ. Б , убиральня літ. В , хвіртка № 1. По другому питанню: У цей час порядок користування жилим будинком і господарськими будівлями між співвласниками сформувався. При даному варіанті виділу можлива експлуатація частин жилого будинку, прибудов, господарських будівель та споруд як окремих об`єктів нерухомості. У жилому будинку є окремі входи, є роздільне електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання. Подальша експлуатація даних об`єктів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , як окремих об`єктів нерухомого майна, можлива. По третьому питанню: Виходячи з дослідження документів, наданих експерту, нормативних вимог, контурів та площі земельної ділянки, розташування будівель на земельної ділянці, з урахуванням фактичного користування будівлями, варіанту поділу жилого будинку та господарських будівель, відповідно до сформованого порядку користування земельною ділянкою, експерт пропонує на розгляд представити схематичний варіант виділення частини земельних ділянок площею 0,1000 га (кадастровий номер :21:016:0009) та 0,0190 га (кадастровий номер :21:016:0010) співвласнику ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , який є технічно можливий та нормативно обґрунтований (додаток № 2 аркуш 1) . При варіанті: Земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :21:016:0009) : співвласнику ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями. Інші співвласники відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0623 га (623 м ? ) з урахуванням площі під будівлями. Земельна ділянка площею 0,0190 га (кадастровий номер :21:016:0010) : співвласнику ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором. Інші співвласники відображена блакитним кольором земельна ділянка площею 0,0137 га (137 м ? ) . Додатки: схема жилого будинку та домоволодіння (варіант) на 2 арк. ; схема земельної ділянки (варіант) на 1 арк. ; копія свідоцтва на 2 арк. ; фототаблиця на 4 арк. (а. с. 66-86) .

Ознайомившись та дослідивши висновок експертів, у суду не виникло сумнівів щодо компетентності, об`єктивності та не заінтересованість експертів у результатах розгляду справи. Також судом було встановлено, що експерти не вийшли за межі своєї компетенції, а їхні висновки ґрунтуються на одержаних ними відомостях, що самими експертами самостійно не відбиралися вихідні дані, що вказаних даних було достатньо для зроблених ними висновків. Також у суду не виникло сумнівів наукової обґрунтованості висновку, правильності застосування конкретних методик, їх дозволеність. Судом також було враховано, що висновки експертів є логічними, послідовними, а також те, що на всі ключові питання експертами були дані відповіді. Судом були зіставлені висновки експертів з установленими у справі фактичними даними. Після дослідження висновку експертів судом не була встановлена наявність суперечностей між їхніми висновками з установленими у справі фактичними даними, відтак підстави для призначення повторної експертизи відсутні.

Згідно п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року (із змінами і доповненнями) , вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта та не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч. 1 ст. 401 ЦК України, ч. 1 ст. 101 ЗК України) , а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою та він припиняється внаслідок її смерті (ч. 2 ст. 401, п. 6 ч. 1 ст. 406 ЦК України) . Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст. 99 ЗК України. Цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний) , суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, суд має виходити з того, що таке відшкодування здійснюється на загальних підставах (ч. 7 ст. 403 ЦК України) ; щодо земельних сервітутів такі підстави регламентуються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року. При розгляді спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення (наприклад, порушення умов використання земельної ділянки) ; інші випадки припинення сервітуту, визначені в ст. 406 ЦК України, ст. 102 ЗК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України.

При зверненні до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки представником позивачки були надані нележні, допустимі та переконливі докази на підтвердження позовних вимог позивачки, враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок слід задовольнити частково. Слід провести розподіл жилого будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , приміщення та надвірні будівлі домоволодіння, а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : ванна 2-2 , площею 3,3 м ? , жила кімната 2-3 , площею 15,5 м ? , жила кімната 2-4 , площею 9,9 м ? , приміщення прибудови літ. А1-II : 1-й поверх: жила кімната 2-8 , площею 17,7 м ? , 2-й поверх: жила кімната 2-9 , площею 17,7 м ? , приміщення прибудови літ. А1 : кухня 2-1 , площею 5,9 м ? , коридор 2-6 , площею 3,5 м ? , приміщення прибудови літ. а2 : тамбур 2-7 , площею 3,1 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , хвіртка № 2, що показано рожевим кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність приміщення та надвірні будівлі жилого будинку літ. А-I , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : підвал п/д , погріб І , площею 26,7 м ? , 1-й поверх: кухня 1-2 , площею 7,1 м ? , жила кімната 1-3 , площею 12,9 м ? , жила кімната 1-4 , площею 19,5 м ? , жила кімната 1-5 , площею 12,0 м ? , приміщення прибудови літ. а , сіни 1-1 , площею 9,5 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , убиральня літ. В , хвіртка № 1, що показано синім кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. Слід провести розподіл земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0623 га (623 м ? ) , яка відображена блакитним кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. Слід провести розподіл земельної ділянки площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0137 га (137 м ? ) , яка відображена блакитним кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року. Слід припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на жилий будинок з надвірними будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_1 . Для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів, і т. д. ) встановити безоплатний, постійний земельний сервітут, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою згідно п. ж ст. 99 ЗК України, а саме: право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року жовтим кольором з штрихуванням червоного кольору: - площею 11,0 м ? ; лінійні розміри (1,2; 9,11) м; - площею 3,0 м ? ; лінійні розміри (1,16; 2,88; 1,85; 2,0) м; - площею 1,5 м ? ; лінійні розміри (1,0; 1,55) м. Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року блакитним кольором з штрихуванням червоного кольору площею 10,0 м ? ; лінійні розміри (1,0; 8,27; 2,32; 1,13; 0,74; 7,24) м. Слід стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дольовому порядку судовий збір в розмірі 3256,27 грн. , а саме: по 1628,14 грн. з кожного.

Що стосується питання стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: судового збору в розмірі 3256,27 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із змісту п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно абз. абз. 5, 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року) при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У відповідності до п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року) вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI) . Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру) , то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, що стосується питання стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: судового збору в розмірі 3256,27 грн. , то оскільки суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дольовому порядку судовий збір в розмірі 3256,27 грн. , а саме: по 1628,14 грн. з кожного.

Що стосується позовних вимог представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Муйдінова Родіона Мукумовича про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із залученням експерта, у зв`язку з проведенням комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, в загальному розмірі 6374 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг) , її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг) . Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення ст. 139 ЦПК України передбачають, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України) . Сторонами в цивільному процесі процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи відбулося за ініціативою позивачки після звернення її представника до суду з позовом, але не на підставі ухвали суду про призначення експертизи, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачці витрат на підготовку висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. На користь такого висновку також свідчать норми ч. 7 ст. 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Тобто здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в позапроцесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Отже, оскільки витрати на проведення експертизи на замовлення позивачки за її ініціативою після звернення її представника до суду з позовом, але не на підставі ухвали суду про призначення експертизи, не входять до складу судових витрат та з іншої сторони не стягуються, оскільки замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивачки після звернення її представника до суду з позовом, але не на підставі ухвали суду про призначення експертизи, не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його (висновку) підготовку, оскільки для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі, відтак суд дійшов висновку про те, що в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 247, 259, 265-268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із жилого будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями та земельних ділянок задовольнити частково.

Провести розподіл жилого будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , приміщення та надвірні будівлі домоволодіння, а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : ванна 2-2 , площею 3,3 м ? , жила кімната 2-3 , площею 15,5 м ? , жила кімната 2-4 , площею 9,9 м ? , приміщення прибудови літ. А1-II : 1-й поверх: жила кімната 2-8 , площею 17,7 м ? , 2-й поверх: жила кімната 2-9 , площею 17,7 м ? , приміщення прибудови літ. А1 : кухня 2-1 , площею 5,9 м ? , коридор 2-6 , площею 3,5 м ? , приміщення прибудови літ. а2 : тамбур 2-7 , площею 3,1 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , хвіртка № 2, що показано рожевим кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність приміщення та надвірні будівлі жилого будинку літ. А-I , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення жилого будинку літ. А-I : підвал п/д , погріб І , площею 26,7 м ? , 1-й поверх: кухня 1-2 , площею 7,1 м ? , жила кімната 1-3 , площею 12,9 м ? , жила кімната 1-4 , площею 19,5 м ? , жила кімната 1-5 , площею 12,0 м ? , приміщення прибудови літ. а , сіни 1-1 , площею 9,5 м ? , господарські споруди: 1/2 частина сараю літ. Б , убиральня літ. В , хвіртка № 1, що показано синім кольором в додатку № 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року.

Провести розподіл земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0377 га (377 м ? ) , яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0623 га (623 м ? ) , яка відображена блакитним кольором з урахуванням площі під будівлями у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року.

Провести розподіл земельної ділянки площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, та виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0053 га (53 м ? ) , яка відображена жовтим кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року, а іншим співвласникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділити у власність земельну ділянку площею 0,0137 га (137 м ? ) , яка відображена блакитним кольором у додатку № 2 аркуш 1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на жилий будинок з надвірними будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:016:0009, земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,0190 га, кадастровий номер :21:016:0010, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_1 .

Для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів, і т. д. ) встановити безоплатний, постійний земельний сервітут, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою згідно п. ж ст. 99 ЗК України, а саме: право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року жовтим кольором з штрихуванням червоного кольору: - площею 11,0 м ? ; лінійні розміри (1,2; 9,11) м; - площею 3,0 м ? ; лінійні розміри (1,16; 2,88; 1,85; 2,0) м; - площею 1,5 м ? ; лінійні розміри (1,0; 1,55) м.

Ділянка сервітуту показана в додатку № 2 аркуш 1 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.11.2020 року блакитним кольором з штрихуванням червоного кольору площею 10,0 м ? ; лінійні розміри (1,0; 8,27; 2,32; 1,13; 0,74; 7,24) м.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дольовому порядку судовий збір в розмірі 3256,27 грн. , а саме: по 1628,14 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков