10.08.2021 Справа № 696/727/21 Провадження № 2/696/260/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

10 серпня 2021 року суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Ніколенко О.Є., розглянувши матеріали справи за позовною заявою

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ),

про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за оренду приміщення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату. Просить розірвати договір оренди №2049 від 04.11.2019 з ОСОБА_2 з виселенням її з орендованого приміщення та стягнути з останньої на корись позивачки орендну плату в розмірі 15723 грн. 53 коп., матеріальні збитки в розмірі 10150 грн., сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно, насамперед, з`ясувати характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 125/1267/16-ц (провадження № 14-160цс19).

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Так, з наданих матеріалів до позовної заяви, а саме договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №2049 від 04 листопада 2021 року, вбачається, що орендарем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 є фізична особа підприємець ОСОБА_2 .

Також, із п.1.2. вказаного договору, майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (перукарські послуги).

Згідно додаткової угоди №1 до Договору оренди №2049 від 04 листопада 2019 року індивідуально визначеного нерухомого майна від 06.04.2021, яку позивач пропонувала укласти відповідачеві з приводу спірного приміщення, вбачається, що у зв`язку із зміною власника нерухомого майна, сторонами в угоді є ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, суд дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Відповідно до статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що між сторонами фактично виник спір між фізичними особами-підприємцями під час здійсненнями ними господарської діяльності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5ст. 186 ЦПК України, слід роз`яснити позивачу, що він має право звернутись із даним позовом до відповідного господарського суду за правилами положень ГПК України, в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 258,260-261, 353 ЦПК України, ст. 20 ГК України, суд,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за оренду приміщення.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Господарського суду Черкаської області за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Кам`янський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 10.08.2021.

Суддя: О.Є. Ніколенко