Дата документу 02.08.2021 ЄУН № 937/1556/21
Провадження 2/937/1760/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди,

за участю:

представника позивача - адвоката Діденко В.Є.

представника відповідача Прокуратури Запорізької області - Дем`янчука О.Г.

представника відповідача Державної казначейської служби України - Трофименко О.О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначено, що 13 жовтня 2011 року прокурором Мелітопольської міськрайонної прокуратури Сірим Р.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи за ч. 2 ст. 364 КК України. 03.11 2011 позивачу були поясненні права підозрюваної, а 02.02.2012 року позивача притягнуто в якості обвинуваченого в подальшому матеріали кримінальної справи направлено до суду для розгляду по суті. За наслідками розгляду кримінальна справа постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року для проведення додаткового розслідування. 10.10.2013 року обвинувальний акт повторно направлений до Мелітопольського міськрайонного суду для розгляду по суті. В подальшому, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року позивача було виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 КК України. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок суду залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора. Позивач зазначає, що він перебував під слідством і судом в період з 13 жовтня 2011 року по 26 листопада 2020 року, тобто 109 місяців. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 654000 гривень 00 копійок. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, та прокуратури.

22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

18 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача Запорізької обласної прокуратури на позовну заяву.

19 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на позовну заяву.

22 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача Державної казначейської служби на позовну заяву.

25 березня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Діденко В.Є. заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Державної казначейської служби позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивача викладено без дотримання встановленого порядку відшкодування а тому вони є безпідставні, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивачем невірно визначено час перебування під слідством чи судом, та відповідно невірно здійснено розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди. Крім того, вимоги про відшкодування шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, а саме шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету викладено невірно та некоректно. Також зазначають, що задоволення неналежно обґрунтованих позовних вимог та стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету.

В судовому засіданні представник відповідача - Прокуратури Запорізької позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також представником відповідача подано відзив в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі оскільки позивач просить стягнути моральну шкоду з часу порушення справи 13.10.2011 до винесення ухвали Верховним судом від 29.11.2020, однак позивач не перебував під слідством та судом після винесення виправдувального вироку, а саме 26.06.2019 року. У зв`язку з тим, що позивачем невірно вказано проміжок часу то і розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою вказаний невірний.

В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління національної поліції у Запорізькій області будучи повідомленим належним чином, під підпис не з`явився, також не прибув до Запорізького окружного адміністративного суду для проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Клопотання від 27.07.2021 року представника відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Крамар Вікторії Віталіївни було задоволено, про що 28.07.2021 року постановлено ухвалу суду, яку в цей день надіслано до єдиного реєстру судових рішень, оприлюднено 30.07.2021 року. Обґрунтування представника відповідача, надані секретарю судового засідання засобами телефонного зв`язку про понаднормову завантаженість та неможливість в призначений час прибути до визначеного суду, суд не бере до уваги та визнає причину неявки неповажною.

Також представником відповідача подано відзив в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки на їх думку вони є неналежними відповідача, так як досудове слідство провадилося слідчим відділом Мелітопольського МВ ГУМВС України. Мелітопольський МВ ГУМВС не є структурним підрозділом ГУНП в Запорізькій області, а є юридичною особою, який на момент звернення позивача з даною позовною заявою перебуває у стані припинення. Жодними доказами не підтверджений розмір моральної шкоди яку просить стягнути на свою користь позивач. Крім того, позивачем не вірно вказано кількість місяців перебування під слідством.

Суд, вислухавши представника позивача, пояснення представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13.10.2011 року прокурором Мелітопольської міжрайонної прокуратури Сірим Р.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України /а.с. 6-7/.

14.10.2011 року ОСОБА_1 вручено копію постанови про порушення кримінальної справи /а.с.8/.

19.07.2013 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області повернуто кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, Мелітопольському міжрайонному прокурору для проведення додаткового розслідування /а.с.19-20/.

10.11.2013 року обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , впеченому до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003607 від 06.08.2013 року направлено до суду /а.с.11-22/.

Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 234 КК України. Цивільний позов Мелітопольської міжрайонної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення на користь держави збитків в розмірі 199624 грн. залишено без розгляду /а.с.28-33/.

Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 13.07.2020 року, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Навки Д.В. залишено без задоволення, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін /а.с.34-45/.

Згідно постанови Верховного Суду від 26.11.2020 року, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Навки Д.В. на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.06.2019 року та ухвалу запорізького апеляційного суду від 13.07.2020 року стосовно ОСОБА_1 відмовлено /а.с.46-47/.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеного законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установити у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 36,11 гривні.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 654000 грн., розрахунку зазначеного розміру позивач не подає, вважаючи, що саме такий розмір моральної шкоди підлягає до стягнення.

Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом.

При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати, виходить із встановленого законодавством розміру на момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 13.07.2020 року.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-2203цс15), з якими погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах.

Таким чином, з огляду на викладене вище, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: 630000 тисяч гривень 00 копійок (105 повних місяців х 6000 гривні 00 копійок).

Так, суд встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 630000 грн.

Посилання представника відповідача Державної казначейської служби на те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені через їх некоректне викладення, та доводи що Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у справі, судом не можуть бути прийняті до уваги з підстав, викладених далі.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина другастатті 2 ЦК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 в якості відповідача у справі визначена Державна казначейська служби України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 1, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів та здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

З наведеного вбачається, що пред`явлено позов до належного відповідача, яким виступає Держава Україна, в інтересах якої в процесі діє Державна казначейська служба України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Положеннями п.п. 35, 38 вказаного Порядку визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 630000 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат.

Керуючись, ст.ст. 16,23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», ст.ст. 19, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 630000 (шістсот тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Відповідач: Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29, .

Відповідач: Прокуратура Запорізької області, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, .

Суддя: Т.В.Юрлагіна