РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.

при секретарі Маліщук Н.А.

розглянувши у судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича, заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи Анатолія Андрійовича, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук Аліни Володимирівни, Жмеринської місцевої прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди за невиконання відповідачами вимог КПК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи А.А., начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук А.В., Жмеринської місцевої прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди за невиконання відповідачами вимог КПК України. Заява обґрунтована тим, що в 2018 році була порушена кримінальна справа за його заявою. За час провадження по ній відповідачі навмисне не виконували вимоги КПК України, що призвело до закриття справи. Доказами зазначив кримінальна справ, зміст позовних вимог - в прохальній частині, розрахунок шкоди обґрунтував своїм старечим віком, невиконання відповідачами вимог ст..2 КПК України про неупереджене та швидке слідство. Розмір шкоди позивач визначив виходячи зі свого похилого віку. Способом захисту зазначив ст.1173,1174, ч.6 ст.1176 ЦК україни.

Ухвалою суду від 31.12.2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання представник прокуратури Шаравський Б.О. не з`явився, попередньо надав заяву про проведення розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки з позовної зачви незрозуміло, які дії чи бездіяльність процесуальних керівників він оскаржує та якщо вони були в чому саме полягали. Зазначив, що позивачем не надано розрахунку відшкодування моральної шкоди з відповідачів та якими належними, допустимими та достовірними докзами це підтверджується.

Слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А.М., представник Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук А.В. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, причини їх неявки суду невідомі.

Інші відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про доставку виклику їх в судове засідання на їх електронну почту, причини їх неявки суду невідомі, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Положеннями ч.1 - 3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пунктів 3,4,5,10,14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Позивач вважає, що бездіяльністю відповідачів - СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича, заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи Анатолія Андрійовича, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук Аліни Володимирівни, Жмеринської місцевої прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в похилому віці. Моральну шкоду, яку він просить стягнути з Держави України в особі державної казначейської служби України він оцінив у розмірі 500000 грн.

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності.

Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідачів, конкретні негативні наслідки та їх причинний зв`язок з правом на відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича, заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи Анатолія Андрійовича, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук Аліни Володимирівни, Жмеринської місцевої прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди за невиконання відповідачами вимог КПК України - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.