ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3178/21 Справа № 204/8432/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Солодовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 28 вересня 1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 , який 25 липня 2019 року розірвано за рішення суду. В період шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 зібрала свої особисті речі і пішла від позивача до іншого чоловіка, переїхавши у інше місто. Деякий час фактично перестала приймати участь у вихованні дитини.

Дочка займається повітряною гімнастикою, грає у шахмати, займалася музикою. Також дитина постійно спілкується з бабусями та дідусем, які проживають у м. Дніпрі, що також забезпечує міцні соціальні зв`язки та нормальний психологічний стан та розвиток дитини. Він має гарне жиле приміщення, в якому створено умови для належного виховання та розвитку дитини. На даний час дочка навчається у 3 класі КЗОСЗШ № 62 м. Дніпро. За бажанням малолітньої ОСОБА_3 він не заперечує щодо спілкування її з матір`ю ОСОБА_1 коли вона цього потребує. Має постійний заробіток.

23 листопада 2019 року ОСОБА_1 , приїхавши до позивача додому поспілкуватися та провідати дитину, без його на це згоди забрала дитину і вивезла її з міста до себе. Після того, зателефонувала йому і повідомила, що дитина залишається жити із нею і буде там же і навчатися.

Позивач зазначає, що ним створені всі належні та необхідні для нормального фізичного та психологічного розвитку дитини умови. Дитина має з ним стійкий психоемоційний зв`язок, між ними склалися дружні, приязні відносини. Дитина звикла до свого фактичного місця проживання, навчання, має гарні житлові умови, звичну побутову та соціальну обстановку, дитина спілкується з бабусями та дідусем, які живуть неподалік, має друзів серед дітей, що мешкають поруч, навчаються разом з нею у школі, проводить з ними багато вільного часу (прогулянки, дозвілля після навчання, святкування днів народження тощо). Розірвання цих соціальних зв`язків неодмінно призведе до виникнення у дитини психологічної травми, що ніяк не можна вважати таким, шо відповідає її як найкращім інтересам в розумінні.

Таким чином, враховуючи, що їх дитина після розлучення залишилася проживати разом з ним, він приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина доглянута, перебуває на його утриманні та вихованні, а також враховуючи те, що до моменту виникнення даного спору матір дитини, після розірвання шлюбу, не приділяла достатньої уваги для створення належних умов щодо повноцінного розвитку та проживання дитини, просив суд визначити місце проживання дитини разом з ним, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

В обґрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Втім, рішенням суду шлюб було розірвано. Наприкінці серпня 2019 року вона повідомила ОСОБА_2 , що вона разом з донькою має намір переїхати до м. Маріуполя, при цьому останній не заперечував. Через те, що необхідний був час для того, щоб вирішити побутові та організаційні питання пов`язані з переїздом, сторони домовились, що дитина тимчасово. протягом декількох місяців, проживатиме разом з батьком у м. Дніпрі. Неодноразово донька була з разом з нею в м. Маріуполі.

Зазначає, що із розмов з вчителькою стало відомо, що останнім часом дитина запізнюється на перший урок, всі розмови дівчинки лише про спорт, що впливає на успішність в навчання, заняття з фізичної культури ОСОБА_3 взагалі не відвідує. ОСОБА_1 винайняла квартиру у м. Маріуполі, знайшла школу для доньки, куди з метою адаптації та в ознайомчих цілях приводила дитину на пробні заняття. Під час цих відвідувань дитина знайшла спільну мову з майбутніми однокласниками, доньці сподобались умови проживання у м. Маріуполі, мати знайшла для дитини секцію із занять повітряною гімнастикою.

Наприкінці листопада, коли вона повідомила про те, що забирає дитину до м. Маріуполя, ОСОБА_2 , в односторонньому порядку змінив домовленості та висловив бажання визначити місце проживання дитини разом з ним, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду, в той час, як вона намагалася вирішити справу в позасудовому порядку. ОСОБА_2 був обізнаний, про те, що вона забрала дитину до м. Маріуполя. Вказує, що ОСОБА_2 чинив перешкоди, коли вона мала намір забрати документи доньки зі школи.

Крім цього зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що що дитині буде краще проживати разом з нею, оскільки вони з донькою мають дуже тісний емоційний зв`язок, дівчинці підлітку буде комфортно зростати разом з мамою, яка стане для неї прикладом для наслідування жіночої поведінки, з якою можливо встановити більш довірливі відносини, ніж з чоловіком, хоча батько дитини беззаперечно дуже любить свою дитину та завжди діє в її інтересах.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що для як найкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини та збереження її сталих родинних та соціальних зв`язків та звичок. доцільно визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дитина завжди виражала бажання проживати разом з матір`ю, вони мають стійкий психоемоційний зв`язок, мати має матеріальну можливість забезпечити дитині всі необхідні умови проживання, освіти та позашкільного розвитку. Дитина була засмучена рішенням суду першої інстанції, оскільки не бажає проживати з батьком, який веде відлюдниковий спосіб життя, не має друзів та єдиним сенсом його життя стала дитина, яку він бажає залишити біля себе.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 вересня 1990 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 10).

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 11).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12).

Обидва батьки, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позитивно характеризуються.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 разом з дитиною проживають у квартира АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності від 12 листопада 2002 року належить ОСОБА_2 (а.с. 88). Більш того, саме за вказаною адресою малолітня дитина зареєстрована, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3929 від 05 березня 2020 року (а.с. 87).

Згідно же наявного в матеріалах справи акту обстеження умов проживання за місцем проживання батька і дитини, вбачається, що одна з кімнат облаштована як дитяча кімната: є спальне місце, письмовий стіл, є шафа, комод для зберігання особистих речей, одягу, взуття, шкільного приладдя, тобто умови для можливого перебування дитини - належні (а.с. 13).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 02 квітня 2020 року за № 281, діючи в інтересах дитини, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2008 № 866, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановивши, що малолітня дитина відвідує школу з першого класу, в якій вже має друзів та знає всіх вчителів, гуртки та спортивні секції (а їй подобається займатися спортом, про що вона повідомила сама в судовому засіданні), в м. Дніпрі проживають її бабусі та дідусі, суд обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Малолітня дитина, під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції, не віддаючи прихильності жодному із батьків, пояснила, що бажає проживати як з батьком, так із матір`ю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей

від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Судом встановлено, що під час бесіди зі спеціалістом служби у справах дітей дівчинка повідомила, що однаково позитивно сприймає і матір, і батька, бажає спілкуватися з обома.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина із матір`ю має стійкий зв`язок, та їй буде краще проживати саме з матір`ю, підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей

розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з

кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахував інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання дитини з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не надала суду переконливих доказів, що проживання доньки з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини.

Крім того, матір дитини ОСОБА_1 проживає у цивільному шлюбі разом з іншим чоловіком та його дітьми. Проживання дітей, які мають особливі потреби, з малознайомою сторонньою людиною, може становити певні ризики для їх душевної рівноваги, особливо на початку спільного їх проживання.

Посилання в апеляційній скарзі на вік ОСОБА_2 та його відлюдний спосіб життя, зводиться до суб`єктивного бачення особистості та підлягає відхиленню, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та повинні виходити із як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова