Справа № 642/4123/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судових засідань - Єкімової Ю.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про спростування недостовірної інформації ,-
ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногорському та Новобаварському районах у місті Харкові східного межрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Лисакова Євгена Сергійовича, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногорському на Новобоварському районах у місті Харкові Східного межрегіонального управлінння міністерства юстиції (м.Харків), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управлінння міністерства юстиції (м.Харків), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом відповідач) в якому, після уточнення позовних вимог просив:
- визнати бездіяльність головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лисакова Євгена Сергійовича під час примусового виконання виконавчих проваджень: № 50624401, № 50624578, № 50624501;
- визнати бездіяльність, безконтрольність керівника Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), посадових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та посадових осіб Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при перевірці виконання виконавчих проваджень: № 50624401, № 50624578, № 50624501;
- визнати недостовірною інформацію надану у відповіді від 17.09.2020 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) стосовно не оскарження сторонами виконавчого провадження постанов ВП №50624401, ВП № 50624578, ВП №50624501 про повернення виконавчих листів та зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) спростувати її в десятиденний термін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 справу передано для розгляду до Жовтневого районного суду м. Харкова.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харків від 05.11.2020, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2020, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лисакова Євгена Сергійовича під час примусового виконання виконавчих проваджень: № 50624401, № 50624578, № 50624501; визнання бездіяльності керівника Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), посадових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при перевірці виконання виконавчих проваджень: №50624401, № 50624578, № 50624501.
Матеріали цивільної справи № 642/4123/20 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) про спростування недостовірної інформації направити за підсудністю до Киїівського районного суду м. Харкова.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2021 справа розподілена судді Лисиченко С.М. та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про спростування недостовірної інформації.
В обґрунтування зазначених позовних вимог, позивач посилається на те, що в провадженні Головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. знаходились виконавчі провадження ВП №50624401, ВП № 50624578, ВП №50624501. Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногорському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисаков Є.С. 01.12.2017 року виніс постанови про повернення виконавчих документів йому, як стягувачу на підставі того, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягування, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виконавчі листи №642/5691/15-ц від 21.01.2016 року, №642/ 254/13-ц від 18.04.2013 року, №642/3134/13-ц від 26.05.2015 року повернуті йому, як стягувачу з правом повторного пред`явлення до виконання в строк до 01.12.2020 року.
Позивач зазначає, що повторно пред`явив виконавчі листи до виконання в Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові східного межрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків). 20.02.2020 старший державний виконавець Кравченко Т.М. винесла Постанову ВП № 60748005 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та здійснила запит до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно відповіді від 26.03.2020 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 проведено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за боржником - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 22.03.1997 Харківською біржою нерухомості, р. №2-154.
Позивач вважає, що з огляду на те, що державний виконавець Лисаков Є.С. не здійснив відповідного запиту до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , останній вчинив бездіяльність. У зв`язку з чим, 22.08.2020 позивачем направлено запит до керівника Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Філатовій Т.Д. щодо вжиття відповідних заходів реагування на бездіяльність державного виконавця Лисакова Є.С.
17.09.2020 позивач отримав відповідь, в якій підтверджується що Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області давалось доручення Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо вжиття заходів реагування відносно головного державного виконавця ОСОБА_3 і на виконання цього доручення було направлено подання про зменшення розміру премії державному виконавцю. При цьому позивачем з`ясовано, що ні Східного межрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків), ні Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ні Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не знають, які саме заходи реагування були застосовані до головного державного виконавця Лисакова Є.С., та за що саме було направлено подання про зменшення розміру премії державному виконавцю.
Позивач зазначає, що у відповіді від 17.09.2020 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вказано на те, що він начеб то не оскаржував постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу, що не відповідає дійсності, бо до свого запиту до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.08.2020 року позивач додавав звернення від 31.05.2018 року на адресу Керівника Головного територіального управління юстиції у Харківській області ЄгоровоїТ.П., в якому позивач просив скасувати постанови від 01.12 2017г. ВП №50624501, ВП №50624578, ВП № 50624401 державного виконавця Лисакова Є.С. про повернення виконавчих листів, але реакції ніякої позивач так і не отримав ні від Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ні від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
Позивач вважає, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) у свій відповіді від 17.09.2020 надало йому завідомо недостовірну інформацію стосовно не оскарження ним постанов про повернення виконавчих листів, що не відповідає дійсності, бо до свого запиту до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.08.2020 він додавав звернення від 31.05.2018 року на адресу Керівника Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єгорової Т.П., в якому просив скасувати постанови від 01.12.2017 ВП№50624501, ВП №50624578, ВП № 50624401 державного виконавця Лисакова Є.С. про повернення виконавчих листів.
Відповідач зазначає, що порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду або до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а у разі з незгодою з рішенням начальника відділу воно може вже бути оскаржене до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Порядок оскарження рішень державних виконавців було роз`яснено ОСОБА_1 у відповіді 12.06.2020 № 07.02-10/Б-1209 Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на його звернення від 31.05.2020.
На думку відповідача, для оскарження постанов державного виконавця позивач повинен був звернутися виключно до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, тобто, в даному випадку, заява про скасування постанов повинна була бути адресована начальнику Міжрайонний відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (на даний час - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові). Проте, позивачем не надано доказів звернення із заявою про скасування постанов про повернення виконавчого документу до начальника Міжрайонний відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Відповідач вказує, що згідно діючого законодавства, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що інформація зазначена у листі від 17.09.2020 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відсутність оскарження постанов державного виконавця від 01.12.2017 про повернення виконавчого документу стягувану, ВП № 50624401, ВП №50624578, ВП №50624501 не є недостовірною.
Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач ігнорує вимоги п. 4 ч. 3 ст. 74 закону України «Про виконавче провадження» в якій вказано, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Посилання в листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 17.09.2020 року на те, що постанови про повернення виконавчого документа стягувачу сторонами виконавчого провадження не оскаржувалися, свідчить про те, що посадовими особами Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) разом з посадовими особами Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області його звернення від 31.05.2018 року, зареєстроване в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Харків) 01.06.2018 року за вх. № Б-1209, в порушення ст.ст. 5, 7 Закону України «Про звернення громадян», та Наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2004 № 26/5, не пересилалось до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) і, в порушення вимог частини 3 пункт 4 ст. 74 закону «Про виконавче провадження», по зазначеному зверненню Постанова керівником вищого органу державної виконавчої служби не виносилась.
Однак, при перевірці виконання виконавчих проваджень ВП №50624401, ВП №50624578, ВП №50624501 вищим органом державної виконавчої служби за зверненням від 31.05.2018 року, порушення були виявлені, про що вказано в відповіді на від 08.06.18р. № 07.02-10/Б-1037 за особистим підписом начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на той час А.Е. Товмасяна, та в цьому ж листі було визнано, що Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за порушення вимог чинного законодавства України про виконавче провадження, у відношенні державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. вживаються заходи реагування.
Позивач вважає, що його звернення від 31.05.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області по суті не було розглянуте і за належністю не пересилалося, у зв`язку з чим, на підставі наданих доказів, керуючись вимогам ст.ст. 5, 7 закону України «Про звернення громадян», наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 № 26/5, частини 3 пункт 4 ст. 74 закону України «Про виконавче провадження», позивач просить суд задовольнити позов.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги прохає задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави зазначені у відзиві.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зміст заяв по суті справи та докази в їх сукупності, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебували виконавчі провадження:
- ВП № 50624578 з примусового виконання виконавчого листа № 642/5691/15-ц, виданого 21.01.2016 Ленінським районним судом м. Харків, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 101053,98 грн.;
- ВП № 50624401 з примусового виконання виконавчого листа № 642/3134/13-ц, виданого 26.05.2015 Ленінським районним судом м. Харків, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 390,91 грн.
По вищевказаним виконавчим провадженням державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисаковим Є.С. 01.12.2017 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
На даний час вищевказані виконавчі документи повторно пред`явлені на виконання та наразі перебувають на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
22.08.2020 ОСОБА_1 направив на адресу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) звернення в якому просив повідомити:
- які саме заходи реагування були застосовані до державного виконавця Лисакова Є.С.;
- чому при перевірці звернень ОСОБА_1 від 10.05.2018 та 31.05.2018 Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області не було виявлено та виправлено факт не здійснення запиту до КП ХБТІ, щоб з`ясувати чи має боржник приватну власність, на яку можливо накласти стягнення при примусовому виконані виконавчих проваджень ВП № 50624401, ВП №50624578, ВП №50624501.
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Положеннями частини першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
При цьому, суд зазначає, що частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» і не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України.
А тому абз. 6 п. 15, п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» застосовуватися не може.
Отже, для позивача діє загальний тягар доведення 1) факту поширення недостовірної інформації та 2) недостовірність цієї інформації.
Аналогічні висновки містяться у постановах КЦС ВС: від 25.05.2018 у справі №188/1367/15; від 04.07.2018 у справі № 761/7795/17; від 09.09.2020 у справі 688/1505/18.
Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що інформація, яку він просить спростувати, будь-яким чином порушила його особисті немайнові права, тобто або завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджала йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про спростування недостовірної інформації.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків), , адреса: 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16.

Повний текст рішення складено 06.08.2021.

Суддя С.М. Лисиченко