Справа №295/1161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Гльози М.П.,

представника позивача, адвоката Дятел В.І. (брав участь в судовому засіданні 08.07.2021),

свідка ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Виконавчого комітету Житомирської міської ради,

приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Стражник Тетяни Олексіївни

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

з перервою в судовому засіданні з 08.07.2021 до 13.07.2021,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить встановити факт його проживання з матір`ю ОСОБА_1 , яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та визначити додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_1 .

Як зазначено у позовній заяві, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку мати заповіла позивачу.

Позивач вказує, що він пропустив шестимісячний строк, який встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину за заповітом, так як проживав разом з матір`ю на день її смерті в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , доглядав за нею, піклувався про стан її здоров`я та надавав матеріальну допомогу.

Після звернення до приватного нотаріуса Стражник Т.А. позивачу стало відомо, що необхідно надати нотаріусу документи, які підтверджують факт постійного проживання із спадкоємцем, однак таких документів позивач не має, тому виникла необхідність у встановленні факту проживання позивача зі спадкодавцем.

Також у позові вказано, що з питанням оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса лише у 2021 році, та йому пояснили, що він пропустив шестимісячний строк, який встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини вирішується у судовому порядку.

У позовній заяві також міститься клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 12.02.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами та відзиви на позов не подали.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 12.04.2021 клопотання про виклик та допит свідків задоволено, підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні від 08.02.2021, що відбувалося за участі вказаного представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Вказав, що явку свідка ОСОБА_3 забезпечити не вдалося, оскільки вона перебуває за межами м.Житомира. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Від представника відповідача Житомирської міської ради Сищук Н.М. на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд даної цивільної справи у відсутність представника міської ради.

Відповідач приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона є дружиною позивача. Померла ОСОБА_1 була свекрухою свідка, проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з родиною позивача ОСОБА_1 проживала з 2015 року, вона хворіла, родина позивача доглядала за нею, купувала ліки. Похованням ОСОБА_1 займалися свідок з позивачем, інших спадкоємців немає. Окрім дітей свідка та позивача, інших свідків, які б могли підтвердити, що ОСОБА_1 на день смерті проживала з позивачем, немає, оскільки сусіди за місцем проживання постійно змінювалися, та сім`я свідка з ними не спілкувалася.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

ОСОБА_1 на праві власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 01.07.1993 та свідоцтвом про право на спадщину за законом №3-5938 від 14.08.1996 (а.с.16-17).

25.05.2015 ОСОБА_1 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожою В.В., яким належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , разом із всіма речами, які знаходяться у ній, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.01.2021, заповіт ОСОБА_1 від 25.05.2015 чинний (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане повторно 05.10.2016 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина за заповітом.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.01.2021, інформація щодо ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 7).

12.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. надано роз`яснення про те, що гр. ОСОБА_2 не було подано заяву про прийняття спадщини до закінчення шестимісячного строку, на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем гр. ОСОБА_2 , постійно не проживав, таким чином, строк для прийняття спадщини гр. ОСОБА_2 пропустив. Враховуючи вищевикладене, у нотаріуса відсутні підстави для вчинення комплексу дій для видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю заяви про прийняття спадщини у встановленій законом формі та встановлений законом строк (а.с. 5).

Як вказав позивач у позовній заяві, він вважав, що прийняв спадщину за заповітом, оскільки проживав разом з матір`ю на день її смерті в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , доглядав за нею, піклувався про стан її здоров`я та надавав матеріальну допомогу.

Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, оскільки у заповіті ОСОБА_1 від 25.05.2015 зафіксовано, окрім її зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , також її фактичне місце проживання на час складення заповіту, тобто, за незначний період часу (три тижні) до смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, відповідно до копії паспорта позивача та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області, з 25.10.1983 до 15.12.2020 місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_1 , щодо правдивості та достовірності яких у суду сумнівів не виникає, зважаючи на те, що вони повністю відповідають матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами, що він постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, отже вимога про встановлення факту його проживання з матір`ю ОСОБА_1 на час смерті останньої підлягає задоволенню.

Також позивач у позові заявляє вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як зазначалося вище, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми частини 3 статті 1268 ЦК України. За частиною 3 статті 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Судом встановлено, що квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 заповіла позивачу, інших спадкоємців немає.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до положень ст.67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Згідно зі ст.69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Підпункти 4.9-4.11, 4.16, 4.17 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, та звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини законодавством у такому випадку не передбачено, оскільки заява про видачу свідоцтва про право на спадщину у даному випадку є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа, отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, як вище зазначалось, 12.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. надано роз`яснення позивачу про відсутність підстав для вчинення комплексу дій для видачі свідоцтва про право на спадщину.

При цьому, визначаючи співвідповідачем за даним позовом приватного нотаріуса, позивач не мотивує яке порушене нотаріусом право він захищає.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За переконанням суду, позивач заявляє як до співвідповідача свої вимоги до приватного нотаріуса, яка не є належним відповідачем у даній справі, оскільки нотаріус не відноситься до суб`єктів матеріальних відносин, які лежать в основі вчинення нотаріальних дій. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Дана позиція висловлена у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», де вказано, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Така сама позиція висловлена і в ухвалі Колегії суддів Судової палати по цивільним справам Верховного Суду України від 05.12.2007 у справі № 6- 16344св07, де зазначено, що при розгляді справ, котрі стосуються оскарження прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій (окрім справ за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні), нотаріуси не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість в результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді справи про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору в якості третіх осіб, адже вони не є учасниками правовідносин із спадкування та заінтересованими особами.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, у т.ч. щодо відмови у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса через їх необґрунтованість, безпідставність та пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 1216, 1217, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини постійно проживав з матір`ю ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Стражник Тетяни Олексіївни - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони справи:

Позивач: ОСОБА_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачі: Виконавчий комітет Житомирської міської ради; адреса 10014, м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова 4/2; ідентифікаційний код 13576954;

Приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, адреса: м. Житомир, м-н Соборний, 7/1.

Суддя Воробйова Т.А.