Справа № 143/1432/18
Провадження № 22-ц/801/1439/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 рокуСправа № 143/1432/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року, повний текст якого виготовлений 30 квітня 2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Бойка А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, договору оренди , скасування реєстрації додаткової угоди ,договору оренди та речових прав оренди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Концерн Сімекс-Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та договору оренди землі. Вказала, що 05.01.2005 року між нею та ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 14.09.2006 за №44 терміном на 10 років. Після закінчення терміну дії договору, позивач дізналася, що у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 17.09.2010 року за реєстраційним №29 була зареєстрована додаткова угода до цього договору оренди , якою змінено строк оренди на 20 років, а також за реєстраційним №30 інший договір оренди земельної ділянки, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які позивач не підписувала. Право оренди за даними угодами було зареєстровано в державному реєстрі речових прав за №39187405 від 12.01.2018 року і №39175526 від 12.01.2018 року .

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, ОСОБА_1 просила

-скасувати запис про проведену 17 вересня 2010 року за №29 реєстрацію Погребищенським відділенням Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» додаткової угоди до договору оренди та запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №39187405 від 12.01.2018 про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути позивачу вказану земельну ділянку.

-скасувати запис про проведену 17.09.2010 за №30 реєстрацію Вінницькою філією ДП «Центр ДЗК» договору оренди та запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №39175526 від 12.01.2018 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути позивачу вказану земельну ділянку.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.10.2020 року заяву позивача про зміну предмета позову задоволено.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 08.01.2020 року у зв`язку зі зміною організаційно - правової форми замінено первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн Сімекс-Агро" на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід».

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.04.2021 року у задоволенні клопотання ТОВ «ТАС АГРО Захід» про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки, визначені законом підстави для проведення такої експертизи відсутні.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року позов задоволено повністю. Скасовано запис про проведену реєстрацію Погребищенським відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» від 17 вересня 2010 року за №29 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №39187405 від 12.01.2018 про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Скасовано запис про проведену реєстрацію Вінницькою філією ДП «Центр ДЗК» від 17.09.2010 за №30 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №39175526 від 12.01.2018 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі ТОВ «ТАС АГРО Захід» просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що висновок судово-технічної та почеркознавчої експертизи являється недопустимим доказом по справі, при цьому відповідачеві відмовлено у проведенні додаткової почеркознавчої експертизи, чим порушено право на доказування та принцип змагальності сторін. Зазначено, що судом першої інстанції не застосовано строки позовної давності та не враховано практику Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Просить апеляційну скаргу ТОВ «ТАС АГРО Захід» залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд встановив, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН 148945, виданого на підставі рішення Погребищенської районної державної адміністрації № 344 від 15.09.2004 року. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №678819, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2006 року ВЕВ №314955 реєстр №1318 позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

05.01.2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, який зареєстровано у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 14.09.2006 за №44 терміном на 10 років.

17.09.2010 за №29 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» була зареєстрована додаткова угода до вказаного договору оренди, відповідно до умов якої змінено строк оренди земельної ділянки на 20 років.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вказана угода була також зареєстрована разом з договором і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення № від 12.01.2018)

Також, 17.09.2010 року за №30 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» був зареєстрований договір оренди земельної ділянки, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, строком на 20 років, який зареєстрований і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39175526 від 12.01.2018 року).

З висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5353/5654/19-21 від 25.10.2019 року вбачається , що підписи від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки, площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрованій у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» (рішення № від 12.01.2018) та договорі оренди земельної ділянки, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, строком на 20 років, який зареєстрований і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №39175526 від 12.01.2018 року) - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів не самою ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням з попереднім тренуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, врахувавши висновок судово - технічної та почеркознавчої експертизи №5653/5654/19-21від 25.10. 2019 року, виходив із того ,що про у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки, угоди є неукладеними , вимоги про скасування записів про державну реєстрацію є обгрунтованими ,а тому дійшов вірного висновку про задоволення заявлених позовних вимог. При цьому суд врахував правову позицію щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, наведену у постановах Верховного Суду України у справах №125/702/17 та №358/815/17 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст.89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму, що їх регулює та дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог та наявність правових підстав для цього.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову забезпечить реальне відновлення порушеного права.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема встановлення експертом, що підписи від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки та договорі оренди земельною ділянкою, виконано не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки державна реєстрація неукладених між сторонами додаткової угоди та договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження її власністю, а саме земельною ділянкою площею 2,7728 га, кадастровий номер :10:000:0077, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та земельною ділянкою, площею 2,8386 га, кадастровий номер :10:000:0079, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області тому підлягають скасуванню.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 05 серпня 2020 року у справі №125/702/17 та від 19 серпня 2020 року у справі №358/815/17.

Доводи апеляційної скарги щодо неприпустимості та недостовірності висновку експертизи як доказу, оскільки він є необгрунтованим, неповним та неясним, проведеним з порушенням «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року та доводи щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволені клопотання представника ТОВ «ТАС Агро Захід» про проведення додаткової експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Частиною 1 ст. ст. 150 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Згідно із Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Як роз`яснено у п. п. 10-11 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові. У випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об`єктів або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою.

Таким чином, згідно аналізу наведених норм, додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта, а повторна - лише у разі обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та порушень у її проведенні.

З урахуванням наведеного, оскільки з матеріалів справи не встановлено, а скаржником не доведено наявність підстав для призначення у цій справі додаткової експертизи, зокрема наявність неповноти або неясності висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України № 5653/5654/19-21 від 25 жовтня 2019 року, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені клопотання представника ТОВ «ТАС Агро Захід» про проведення додаткової експертизи.

Оцінивши доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності апеляційний суд вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц.

Верховний Суд при ухваленні судових рішень у справах №145/374/17 від 06 березня 2019 року, №145/1089/17 від 13 лютого 2019 року, №136/276/18 від 17 жовтня 2019 року, які є аналогічними за установленими фактичними обставинами та підставами позову з цією справою по суті заявлених вимог, дійшов висновку про те, що оскільки підставами позову є не підписання позивачем спірних додаткової угоди та договору оренди що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, для правильного вирішення справи, зокрема, у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а саме про факт укладення саме з відповідачем, саме письмового договору оренди та саме на тих умовах, що зазначено у цьому договорі.

За таких обставин, оскільки про наявність спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки позивач дізналась лише 19 червня 2018 року, що підтверджується адвокатським запитом та відповіддю на нього, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів обізнаності ОСОБА_1 про існування цієї угоди та договору апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності у цій справі.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, однак на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Крім того, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України , суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.П.Рибчинський