Справа № 523/7759/20
Провадження №2/523/420/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Нестеренко Л.В.,

представника позивача - Фендик О.С.,

адвоката позивача - Серебрій Г.Г.,

представника відповідача - Макаренко В.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Публічного Акціонерного Товариства «ПІВНІЧТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року (справа № 2-2/2008) року було затверджено Мирову Угоду , за умовами якої ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» зобов`язується перераховувати на рахунок позивача - ОСОБА_1 , довічно, щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість», на підставі довідки Державної Служби Статистики (на час укладення угоди Держкомстат). Позивач зазначає, що останнім часом відповідач порушує виконання умов Мирової Угоди у зв`язку з чим вона змушена періодично звертатись до суду з позовом про спонукання до виконання умов Мирової Угоди. У зв`язку з викладеним просить спонукати відповідача до виконання Угоди від 22.05.2008 року та стягнути з відповідача на її користь заборгованість, що утворилась в період з 01.05.2020 року по 31.05.2020 року, яка становить: 11 788 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Також, ухвалою суду від 25.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківському рахунку у розмірі ціни позову.

Не погоджуючи з позовними вимогами, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом в.о. директора ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» Максименко В.М., згідно якого, представник відповідача зазначає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Представником зазначено, що в порушення п.5 Мирової угоди, за якою право корегувати суму втраченого заробітку на кожній наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» було залишено за позивачем у справі, тобто ОСОБА_1 , яка мала не звертаючись до суду надати відповідну довідку керівництву ВАТ «ПІВНІЧТРАНС». Відповідач зазначає, що довідка ГУ Статистики в Одеській області від 21.02.2020 року (вих. № 08.3 02/90 20) була отримано ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» лише 24.02.2020 року, вже після 30 січня, як то передбачено умовами Мирової угоди. Відповідач зазначає, що подання позивачем довідки з пропуском строків визначених у п.5 Мирової угоди привели до неможливості відповідачем здійснити відповідні нарахування. Також, у відзиві зазначено, що неможливість отримання позивачем довідки не створює відповідачу обов`язку з корегування суми втраченого заробітку, оскільки в умовах мирової угоди чітко зазначені підстави проведення даного корегування та які є незмінними і обов`язковими для виконання. Таким чином, відповідач зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошового зобов`язання у період часу з 01.05.2020 року по 31.05.2020 року у розмірі: 11 780 гривень є безпідставними, а відтак зазначив, що на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі: 9 633 грн. 00 коп. в період з 01.05.2020 року по 31.05.2020 року (а.с.55-58).

До суду, 21.12.2020 року (вх. № 32207) з заявою про збільшення розміру позовних вимог звернулась позивач у справі, яка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилась з 01.05.2020 року по 30 листопада 2020 року у розмірі: 83 814 гривень 62 коп., з яких: 82 516 грн. - невиплачене відшкодування за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 року; 851 грн. 44 коп., - інфляційні втрати за період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року; 447 грн. 18 коп., - 3% річних за період з 01.06.2020 року по 31.10.2020 року (а.с.61-64).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року, задоволено заяву позивача. Прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням збільшення розміру позовних вимог (а.с.92).

З поясненнями щодо відзиву на позовну заяву, до суду 22.12.2020 року (вх. № 8955) звернулась представника позивача адвокат Серебрій Г.Г., яка в поясненнях зазначила, що позиція відповідача щодо порушення саме позивачем п.5 Мирової угоди є помилковою, та такі твердження спростовуються відповіддю ГУ Державної Служби Статистики України в Одеській області -№ 07/09/178-19 від 10.12.2019 року, яку отримано відповідачем 02.01.2020 року. Доповненням листа від 10.12.2019 року, листом 21.02.2020 року вих. № 08.3-02/90-20 в якому зазначено, що середньомісячна заробітна плата у галузі «Промисловість» в 2019 році складає: 11 788 грн., даний лист відповідачем отримано 28.02.2020 року. Також, у поясненнях представник позивача зазначила, що твердження відповідача щодо порушення позивачем п.5 Мирової угоди є безпідставним та не відповідає змісту Мирової угоди, оскільки, п.3 Мирової угоди визначено обов`язок саме відповідача корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Державної Служби Статистики України про середню заробітну плату в галузі «Промисловість» (а.с.83-84).

На адресу суду 15.01.2021 року (вх. № 892) надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимоги, згідно якого представник відповідача зазначає, що зазначена сума, що підлягає до стягнення є безпідставною, оскільки посилання позивача на лист від 21.02.2020 року ГУ Статистики в Одеській області, з тих підстав, що позивач не надала відповідачу довідку щодо корегування суми виплат, та відповідно не скористалась правом, не виявила бажання скоритись передбаченим прав щодо надання такої, порушенням правил виконання умов Мирової угоди не створює відповідачу додаткових обов`язків. Відповідач зазначає, що в 2020 році позивач не виявила бажання скоритись своїм правом щодо корегування суми, не надала у строк до 30 січня довідку, наданий лист ГУ Статистики в Одеській області не є довідкою та не містить відомостей щодо заробітної плати у галузі «Промисловість». Відповідач у відзиві також зазначив, що сума втраченого заробітку останній корегувалась ПАТ «Північтранс» в січні 2019 року на підставі листа ОСОБА_1 , від 29.01.2019 року та наданого позивачем листа ГУ Статистики в Одеській області від 28.01.2019 року. Відповідач зазначає, що дані документи були надані своєчасно та у строк передбачений умовами Мирової угоди, на відміну від документів поданих у 2020 році. Щодо нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних, відповідач зазначив, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки їх розрахунок проведено на підставі сум невідповідних розрахунків тощо. В підсумку відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення суми у розмірі: 67 431 грн. 00 коп., як суму заборгованості по виплаті відшкодування за період з 01 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року відповідно до умов Мирової угоди, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с.94-98).

Не погоджуючись із відзивом, представник позивача адвокат Серебрій Г.Г. 25.01.2021 року (вх. 1612) подала відповідь на відзив, згідно якого представник зазначила, що відповідач у своєму відзиву не спростував доводи викладені у позові, відповідач в котре послався на порушення позивачем п.5 Мирової угоди, що не відповідає повному тексту Мирової угоди, та такі твердження спростовані рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 року у справі № 523/6698/18 про спонукання до виконання мирової угоди, яке набрало законної сили 02.10.2019 року, яким встановлено, що посилання відповідача на порушення п.5 Мирової угоди є безпідставним. На підставі викладеного, зазначила, що обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не потребують доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, просила позов задовольнити (а.с.102-105).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року, було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи № 523/15411/20.

Також, 12.07.2021 року (вх. № 5297) на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача на спростування доводів відповідача щодо «подвійного стягнення», та представником надано таблицю щодо кількості справ , які перебувають в провадженні суду (а.с.144-145).

Представником відповідача, 29.07.2021 року (вх. № 5811) також, надані письмові пояснення щодо справ, які перебувають в провадженні суду та надано квитанцію щодо сплати відповідачем суми заборгованості, яка була визнана останнім, що підтверджується відзивом на позовну заяву, у розмірі: 67 431 грн. 00 коп. (а.с.146-149).

В судовому засіданні представник позивача Фендик Олександр Сергійович та адвокат позивача Серебрій Галина Григорівна підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, адвокат позивача суду пояснила, що станом на час розгляду справи відповідач, ще має заборгованість перед позивачем у розмірі: 16 383 грн. 62 коп., яку вони простять стягнути, сплативши суму у розмірі: 67 431 грн. 00 коп., відповідач здійснив лише погашення фактичної заборгованості щодо втраченого заробітку, а відтак позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, та 3% річних підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог представник просила відмовити у зв`язку з добровільним виконанням зобов`язання.

Представник відповідача Макаренко Василь Віталійович просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що відповідач у добровільному порядку сплатив позивачу суму заборгованості, інші нарахування задоволенню не підлягають, зазначив, що підтримує відзиви на позовну заяву, які були подані на первинний позов та заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріли справи та докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимоги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 р. справа № 2-2/08 між ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» та ОСОБА_1 затверджено мирову угоду. За умовами вказаної мирової угоди:

-ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» зобов`язується пераховувати на рахунок ОСОБА_1 , довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість»,

- ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» необхідні довідки.

Ухвала від 22.05.2008 р. набрала законної сили 28.05.2008р.(а.с.8-10).

Предметом розгляду справи є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі: 16 383 грн. 62 коп., оскільки як було встановлено судом під час розгляду справи, відповідач в добровільному порядку сплатив позивачу суму заборгованості у розмірі: 67 431 грн. 00 коп., а тому, предметом розгляду справи є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі: 16 383 гривні 62 копійки, з яких: 15 085 гривень - не виплачене відшкодування за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 року, 851 грн. 44 коп., - інфляційні витрати 447 грн. 18 коп., - 3 % річних з 01.06.2020 року по 31.10.2020 року.

Вирішуючи дані вимоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року у справі №523/6698/18 встановлено, що відповідач порушив умови мирової угоди, передбачені п.3 де зазначено, що обов`язок щодо корегування розміру втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» покладено саме на відповідача у справі, тобто ТОВ «ПІВНІЧТРАНС». Також, у рішенні суду зазначено, що посилання відповідача на визначення розміру середньомісячної заробітної плати по галузі «Промисловість» по Одеській області а не в галузі «Промисловість» в цілому по України - не відповідає умовам Мирової угоди.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо порушення позивачем умов Мирової годи, а саме п 5 - не наданні відомостей/довідки з Державної Служби статистики України про середньо заробітну плату у галузі «Промисловість» - спростовується матеріалами справи та фактами встановленими у рішенні суду, яке набрало законної сили, а відтак дані доводи є безпідставними та не підлягають розгляду.

Судом досліджується лист - відповідь Головного Управління Статистики в Одеській області від 06.12.2019 року щодо якого зазначено, що згідно з Планом, статистична інформація щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників України за видом економічної діяльності «Промисловість» за 2019 рік буде оприлюднена 29.01.2019 року на офіційному сайті Держстату у розділі «Статінформація»/ «Ринок праці»/ «оплата праці та соціально-трудові відносини»/ «Середньомісячна заробітна плата за видами економічної діяльності за періоди з початку року» (а.с.19).

Згідно листа-відповіді ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» від 28.01.2020 року вих. № 112 зазначено, що ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було уважно розглянуто лист щодо корегування щомісячного відшкодування та повідомлено, що наданий лист ГУ Статистики в Одеській області від 10.12.2019 року не є довідкою та не містить в собі інформацію про середню заробітну плату у галузі «Промисловість». Таким чином, ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на підставі наданих документів не може провести корегування суми втраченого заробітку та повернеться до вирішення даного питання після отримання належної довідки про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» в строки і на умовах передбачених Мировою угодою (а.с.21).

Відповідно до листа та від 24.02.2020 року ОСОБА_1 , повідомила на правила ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» лист ГУ Статистики в Одеській області від 21.02.2020 року щодо середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2019 році, що становить: 11 788 грн., з наведеним розрахунком щодо недоотриманого відшкодування у 2019 році у сумі: 9 633 грн. (а.с.22).

Судом досліджено лист ГУ Статистики в Одеській області від 06.12.2019 року щодо якого зазначено, що у 2019 році за видом економічної діяльності «Промисловість» середньомісячна заробітна плата становить: 11 788 гривень (а.с.23).

Таким чином, судом встановлено, що сплачена відповідачем сума заборгованості за втрачений заробіток у розмірі: 67 431 грн., 00 коп., є такою, що проведена останнім відповідно до суми у розмірі: 9 633 гривні, що відповідало середньомісячному заробітку у галузі «Промисловість» станом на 2019 рік, тобто 9 633*7=67 431 гривня, тобто відповідач фактично визнав заборгованість, як таку, разом з цим, 23.07.2021 року здійснив виплату у розмірі, що не відповідає фактичним даним середнього заробітку відповідно до довідки ГУ Статистики станом на 2020 рік.

Відповідач, відповідно до умов мирової угоди, яка затверджена судом, взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача та корегувати розмір втраченого зоробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», однак ним сплачена сума у розмірі 9 633 гривні станом на 2019 рік тоді як згідно довідки вона дорівнює 11 788 гривень на 2020 рік. Таким чином, відповідач виконав зобов`язання не в повному обсязі по сплаті 2155 гривень на місяць.

Відповідно, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі: 15 085 гривень (2155 грн.*7 місяців) за не виплачене відшкодування в період часу з 01.05.2020 року по 30.11.2020 року за 7 місяців, тобто, відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату в галузі «Промисловість».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивачем надано розрахунок 3% відсотків річних щодо якого позивачем здійснено наступний розрахунок, а саме: в період з 01.06.2020 року по 31.10.2020 року 3% річних на суму заборгованості у загальній сумі: 447 грн. 18 коп., що складається з: 29,07+60,16+90,33+116,71+150, 93 - за кожен місяць простроченого зобов`язання, з урахуванням збільшення сум заборгованості відповідно до кожного місяця простроченого зобов`язання (а.с.63).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач порушив умови Мирової угоди та здійснив виплату в частковому розмірі лише 23.07.2021 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційний них втрат, суд зазначає наступне.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Судом встановлено, що предметом судового розгляду є грошові кошти, які сплачується позивачу щомісячно за втрачений заробіток у грошовій одиниці гривня, та, які відповідно нараховуються останній відповідно до довідки Держкомстату України у галузі «Промисловість».

На підтвердження розрахунку інфляційний втрат позивач надав наступний розрахунок згідно даних Державної служби статистики згідно якого: індекс споживчих цін на товари та послуг становить: червень 2020 року - 100,2%, липень 2020 року - 99, 4 %, серпень 2020 року - 99, 8 %, вересень 2020 року - 100,5%, жовтень 2020 року - 101, 0%. Таким чином згідно розрахунку позивача, інфляційні втрати невиплаченого відшкодування за період з 01.06.2020р. по 31.10.2020 року складає: 851 грн. 44 коп., тобто, 23,57+235, 88+591, 99.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довела наявність інфляційних втрат, оскільки, як було встановлено, в ході розгляду справи, сума заборгованості, що виникла в період часу з травня 2020р. - листопад 2020 року, відповідачем була сплачена лише 23.07.2021 року, тобто заборгованість, фактично існувала протягом всього періоду розрахунку інфляційних втрат, а відтак вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що між сторонами було укладено Мирову угоду, за умовами якої відповідач зобов`язався щомісячно, довічно перераховувати на рахунок позивача втрачений заробіток у галузі «Промисловість». Судом встановлено, що відповідачем порушено умови виконання Мирової угоди, та таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням того, що відповідачем надано в останньому засіданні докази про часткове погашення заборгованості перед позивачем, що виникла в період з травня 2020 року по листопад 2020 року.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» (, місце знаходження, м. Одеса, вул. 21 км. Старокиївської дороги) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по виконанню мирової угоди у розмірі: 16 383 гривні 62 копійки, з яких: 15 085 гривень - не виплачене відшкодування за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 року, 851 грн. 44 коп., - інфляційні витрати 447 грн. 18 коп., - 3 % річних з 01.06.2020 року по 31.10.2020 року.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» (, місце знаходження, м. Одеса, вул. 21 км. Старокиївської дороги) на користь держави судовий збір у розмірі: 840 гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.08.2021р.

Суддя: