Провадження №22-ц/812/1509/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: заявника ОСОБА_1 , його представника- ОСОБА_2 , боржниці ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/1119/21 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 16 березня 2021 року у справі за заявою

ОСОБА_1

про видачу судового наказу на стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва від 16 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу на стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини.

Заяву обґрунтовувала тим, що при постановленні судового наказу суду не були відомі обставини, які виключають необхідність матері дитини сплачувати аліменти на утримання дитини. Так, ОСОБА_3 зазначала, що на час постановлення оскаржуваного наказу: судом було відкрито провадження у справі №490/8858/20 за її позовом до батька дитини ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення з останнього аліментів на її користь; малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 ; 23 січня 2021 року батько ОСОБА_1 викрав дитину і її місце перебування не відоме, зв`язок з дитиною відсутній, ОСОБА_6 позбавлена можливості бачитися зі своєю дитиною; за позовом матері дитини до батька ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини судом відкрито провадження у справі № 490/1087/21. Також заявниця вказувала на неадекватну поведінку свого чоловіка та застосування до неї насильства.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 травня 2021 року заяву ОСОБА_3 про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами - задоволено. Скасовано судовий наказ Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 березня 2021 року щодо стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини: у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на стягнення аліментів відмовлено.

При постановленні вказаної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі судового наказу суду не було відомо про відсутність згоди батьків, тобто про наявність між ними спору щодо місця проживання дитини, і такий факт міг вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у своєму рішенні про стягнення аліментів.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив вказану ухвалу суду скасувати та винести нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її заяви.

Апелянт вказує на те, що наявність в проваджені суду інших справ за позовом ОСОБА_3 з приводу розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини на час винесення наказу могли бути відомі суду, оскільки відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень є загальнодоступною інформацією. Такі обставини були відомі і боржниці, а тому наявність таких судових справ неможна вважати нововиявленими обставинами.

Також в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що боржник не оспорює того факту, що дитина фактично проживає на даний час та на час винесення наказу з батьком. В той же час, добровільно мати не надає дитині матеріального утримання та не спілкується з нею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

За положеннями статті 170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів, виданий на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України не підлягає скасуванню, але може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Боржник також може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Під такими обставинами належить розуміти факти, а не нові або старі докази щодо обставин, які з`ясовувалися судом при вирішенні справи.

Разом з тим, при видачі судового наказу суд не досліджує докази та не встановлює обставин справи, а лише перевіряє підстави для видачі судового наказу, визначені у статті 161 ЦПК України, тобто під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті не розглядається.

Отже, процесуальним законодавством врегульовано скорочений порядок розгляду вимог про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, шляхом видачі особливої форми судового рішення - судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України)

В такому разі обставини щодо фактичного місця проживання дитини не встановлюються, оскільки для їх з`ясування необхідно залучати іншу заінтересовану особу - орган опіки та піклування, як не встановлюються і обставини матеріального і сімейного стану сторін, а також судом не перевіряється обґрунтованість заявлених стягувачем вимог. Внаслідок чого право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів без застосування процедури скасування судового наказу за його же заявою (частина 7 статті 170 ЦПК України), або за відсутності підстав для їх стягнення звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами (частина 8 статті 170 ЦПК України), в тому числі за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі боржнику, як особі, яка звертається із заявою.

Отже, боржнику ОСОБА_3 на час видачі судового наказу не було відомо, про звернення із такою заявою її чоловіка ОСОБА_1 . В той же час, разом із заявою про перегляд наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 , як матір`ю дитини, надані письмові докази на підтвердження постійного проживання дитини з нею, а саме довідки про реєстрацію місця проживання її та дитини від 02 лютого 2021 року, тоді як батьком докази проживання дитини з ним суду не надавалися, що апріорі, виключало видачу судового наказу на користь заявника, так як цей факт відноситься до істотних обставин справи.

Вирішення питання щодо місця проживання дитини, та способів участі батьків у її вихованні, свідчить про наявність між заявником та боржником спору, до участі, у вирішенні якого, повинні бути залучені інші заінтересовані особи - орган опіки та піклування, що за змістом пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України виключає можливість видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відтак, задовольняючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд правильно враховував, що на час видачі судового наказу, судом істотні обставини у справі не встановлювалися, а тому обставини щодо проживання дитини з батьком, на що останній посилався в своїй заяві про видачу судового наказу, яка є істотною обставиною у справі, не була і не могла бути відома боржнику, як матері дитини. Таке підтверджується чисельними зверненнями матері по факту викрадення дитини батьком до поліції та органу опіки та піклування, а також до суду з позовами, як про стягнення аліментів так і про визначення місця проживання дитини.

З урахуванням наведеного, а також загальних засад цивільного судочинства, як то принципу справедливості, добросовісності та розумності, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору між сторонами з приводу місця проживання дитини та визнав вказану обставину істотною, що дає підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі не наведено доводів на спростування висновків суду першої інстанції, і, навпаки, викладені обґрунтування, які підтверджують наявність спору між заявником і боржником з визначення фактичного місця проживання дитини, що виключає підстави для розгляду питання про стягнення аліментів в порядку наказного провадження.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що наявність судових справ з приводу визначення місця проживання дитини, розірвання шлюбу та стягнення аліментів є загальнодоступною інформацією, не спростовує факту наявності відповідного спору між батьками, та необхідності залучення для його вирішення інших заінтересованих осіб.

Безпідставним також є посиланням апелянта на те, що боржник, мати дитини, фактично не оспорює проживання дитини з ним, оскільки таке спростовується фактом звернення матері у відповідні інстанції із заявою про викрадення дитини батьком, в зв`язку з чим дитина перебуває під опікою батька, що не є тотожнім з проживанням.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів, враховуючи принцип справедливості, добросовісності та розумності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, судове рішення є законним і обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 16 серпня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова