ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 645/3502/18

Провадження № 22-ц/818/3748/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року, ухвалене суддею Шарко О.П., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0469/82/75469, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 14000 доларів США зі строком погашення кредиту до 23 серпня 2016 року та відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 14,00 % річних. Відповідач порушив умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 07 травня 2018 року складає 24 462,74 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 10 577 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 278 233,51грн.; сума заборгованості за відсотками 13 885,74 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 365 271,64грн. 23 серпня 2006 року було також укладено договір поруки №014/0469/82/75469/1 між Банком та ОСОБА_2 , відповідно до якого вона зобов`язувалася у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виконати зобов`язання перед банком. Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором не виконують, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за тілом кредиту договором № 014/0469/82/75469 від 23 серпня 2008 року в розмірі 10 577,60 доларів США в, що в еквіваленті складає 278 233,51грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №014/0469/82/75469 від 23 серпня 2018 року, по тіл кредиту в розмірі 10 577 доларів США, що в еквіваленті складає 278 233,51грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 2 086,75грн. з кожного.

Ухвалою цього ж суду від11 листопада 2020 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції змінити, відмовивши позивачу у стягненні заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 577 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 278 233,51грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до поручителя.

У своїх письмових поясненнях Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що твердження апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності у частині солідарного стягнення заборгованості щодо поручителя ОСОБА_2 не грунтуються на умовах кредитного договору і договору поруки.

Будь-яких доказів дострокової вимоги повернення боргу у 2009 році апелянт не надав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання передбачені договором належним чином не виконав, крім того 23 серпня 2006 року було також укладено договір поруки між позивачем та ОСОБА_2 , відповідно до якого вона зобов`язувалася у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виконати зобов`язання перед банком, тому наявні підстави для задоволення позову, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово пенсійним банком «Аваль», (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0469/82/75469, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 14 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних строком повернення до 23 серпня 2016 року.

Позичальник зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 07 травня 2018 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 24 462,74 доларів США, яка складається з: 10 577 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 278 233,51грн. заборгованість за кредитом, 13 885,74 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 365 271,64грн. заборгованість за відсотками.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаними кредитним договором, 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово пенсійним банком «Аваль», (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 , відповідно умов якого останній зобов`язалася відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч.ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Так, згідно з ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Відповідно до п.1.2 договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням боржника ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору№014/0469/82/75469 від 23 серпня 2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань.

Згідно п.2.1 договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1, 2 ст.554 ЦК України.

Згідно п.3.3 кредитного договору сторони, встановлюють, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

У свою чергу, відповідно до п.5.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язався виконувати умови передбачені Кредитним договором та сплачувати в рахунок погашення кредиту безготівковим платежем або готівкою через касу, щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього Договору, та остаточне погашення кредиту до 23 серпня 2016 року (включно) на рахунок, визначений в п .4.1 Договору, щомісячно, щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

В разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Останній платіж по кредитному договору сплачено 20 січня 2009 року; строк дії договору - до 23 серпня 2016 року.

При цьому, положенням п.6.5 кредитного договору кредитор має право стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаються забезпечення за цим договором умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Згідно п.5.5 кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та або договорів застави, інших договорі, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Апеляційним судом встановлено, що у липні 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (яке було правонаступником Акціонерним поштово пенсійним банком «Аваль») зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи (а.с.65-71) та не спростовані позивачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц зроблено висновком, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Пунктом 4.1. договору поруки передбачено, що поруки припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тобто банк мав протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання (15 липня 2009 року дата пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) пред`явити вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки узгодженні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 490/5224/14-ц.

Банк звернувся до суду з цим позовом лише у червні 2018 року.

Враховуючи, що протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання (пред`явлення до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) Банк не звернувся до суду з позовом до поручителя, колегія суддів вважає, що даний позов в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , як солідарного боржника, задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості з поручителя не знайшли свого підтвердження, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості скасувати і в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (юридична адреса: м. Київ, вул. Лєскова, буд.9, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 129,80грн. (три тисячі сто двадцять дев`ять гривень 80коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова