Справа№592/5573/21
Провадження №2/592/1456/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

17 серпня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Онайка Р.А.,

за участю секретаря судового засідання Антуфьєвої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом та позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2020 позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 35500,00 доларів США, які він обіцяв повернути до 10.12.2020, про що була складена розписка. Станом на 26.04.2021 відповідач свої зобов`язання не виконав. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 16.11.2020 з відповідача у розмірі 35500,00 доларів США та 3% річних, що складає 399,74 доларів США.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірителя в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 280 - 283 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2020 ОСОБА_2 була складена розписка про зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 35500,00 доларів у строк до 10.12.2020 (а.с.11).

25.03.2021 позивачем направлено досудову вимогу ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 16.11.2020 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12), яка повернулася позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15).

26.04.2021 позивачем направлено досудову вимогу ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 16.11.2020 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.13).

У судовому засіданні встановлено, що при настанні строків платежу Відповідач грошових коштів не повернув.

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань внаслідок укладання договорів позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`занням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору.

Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою.

Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. З огляду на зазначене правовідносини між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору.

Як вбачається з тексту розписки, позичальником надано Відповідачу кошти, тобто свої зобов`язання Позивач виконав у повному обсязі.

За ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачем не надано суду боргових документів чи розписок про виконання ним своїх зобов`язань повністю, або частково, що свідчить про невиконання Відповідачем зобов`язання за договорами.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається зі змісту розписки, написаних Відповідачем на ім`я Позивача, виконання всіх його боргових зобов`язань за відповідними розписками мало бути завершене в строк, вказаний в розписці, тобто до 10.12.2020.

Враховуючи викладене, вважаю, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають грошові кошти в сумі 35500,00 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) доларів США.

Щодо стягнення з Відповідача 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне:

Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Згідно з Постановою ВСУ від 27 січня 2016 року офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає. Отже в даному зобов`язанню нарахуванню підлягає лише 3% річних.

Відповідно до Постанови ВС від 25.01.2019 року Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Строк виконання першого зобов`язання настав 10.12.2020, відповідно до розписки, а отже право нарахування 3 % річних у Позивача виникає з 11.12.2020, тобто з дня наступного за днем виконання зобов`язання. Загальний строк прострочення виконання зобов`язання за період з 11.12.2020 до 26.04.2020 складає 137 днів. Розрахунок 3 % річний за даний період становить 399,74 доларів США.

Таким чином, вважаю, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає 35500,00 доларів США за розпискаою та 399,74 доларів США, як три проценти річних за позикою в 35500,00 доларів США, відповідно до ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача 10016,54 грн судового збору сплаченого при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.7,8,10, 12, 13, 141, 200, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1046, 1047 1049, 1050 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 16.11.2020 у сумі 35500,00 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) доларів США та три відсотки річних у сумі 399,74 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 10016,54 грн

Заочне рішення може бути переглянуте Ковпаківським районним судом м. Суми, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Суддя Р.А. Онайко