П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Київ

справа № 363/2325/18

провадження № 22-ц/824/4954/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

сторони:

позивач - Моторно (транспортне) страхове бюро України

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року, у складі судді Рудюка О.Д., повний текст складений 15.04.2019 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат.

Позовні вимогимотивовані тим, що 04 березня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Дарницього районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ виплатило на користь потерпілого ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 26 579,24 грн.

Позивач зазначив, з метою досудового врегулювання спору, МТСБУ зверталось до винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 з вимогами про відшкодування страхової суми, однак вони залишилася поза увагою останнього.

Отже на підставі викладених обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 26 579,24 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року позов з МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 26 879,24грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить визнати не чинним зазначене рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт посилається на те, що Вишгородським районним судом постановлено незаконне рішення за позовом МТСБУ, та покладено на нього обов`язок відшкодування грошових коштів в порядку регресу та витрат по сплаті судового збору.

Зазначає, що позивач не перевірив персональні дані скаржника, включаючи прізвище, ім`я та по-батькові, наявність у нього автомототранспорту у власності.

Скаржник зауважує, що за адресою, вказаною у судових рішеннях він ніколи не був зареєстрований і постійно та тимчасово не проживав. У власності автомобіля марки «Skoda» не мав і не має.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 березня 2016 року о 13 годині 50 хвилин на перехресті вулиць Садова - Центральна в м. Києві, громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок чого здійснив з ним зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження.

31 березня 2016 року постановою Дарницького районного суду м. Києва, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.

09 березня 2016 року потерпілий ОСОБА_2 подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду(а.с. 7).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 18 квітня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 26 579,24 грн. (а.с. 10)

13 квітня 2016 року власник транспортного засобу ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, за результатами розгляду якої, МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 26 579,24 грн., що підтверджується наказом № 3314 від 27 квітня 2016 року (а.с. 11, 12).

28 квітня 2016 року ОСОБА_2 виплачено грошові кошти у розмірі 26 579,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3314рв від 28 квітня 2016 року (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги МТСБУпро відшкодування в порядку регресу витрат у розмірі 26 879,24грн. суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

За приписами ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічне положення міститься у п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Вбачається, що спір виник з приводу відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, тобто до даних правовідносин слід було застосовувати правила загальної підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У позовній заяві МТСБУ зазначив адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

У відповіді Хотянівської сільської ради, наданої на вимогу районного суду, зазначено, що ОСОБА_6 в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області не зареєстрований та сільська рада не володіє даними щодо його місця проживання (а.с. 21).

Згідно відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 жовтня 1991 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31).

Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України дана справа належала за підсудністю Голосіївському районному суду міста Києва, за місцем реєстрації відповідача.

На вказане вище Вишгородський районний суд Київської області увагу не звернув та розглянув справу по суті з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

За приписами ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

З матеріалів справи вбачається, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не був повідомлений про розгляд справи. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем з поважних причин не було заявлено про непідсудність справи.

Оскільки вимоги ст. 378 ЦПК України унормовують безумовність скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи, у випадку його прийняття з порушенням правил територіальної юрисдикції, за наявності поважних причин не заявлення відповідачем про непідсудність справи суду першої інстанції, оскаржуване з цих підстав рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року підлягає скасуванню із направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю - до Голосіївського районного суду міста Києва, за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Зважаючи на вище наведене, колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються суті вирішення спору, з врахуванням того, що апеляційний суд направляє справу на новий розгляд за встановленою підсудністю в зв`язку з порушенням норм процесуального права, мають бути попередньо розглянуті судом першої інстанції при новому розгляді справи з дотримання правил підсудності, тобто судом встановленим законом.

Оскільки рішення по суті спору судом не приймалося, то відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Керуючись ст.ст. 374, 378, 381, 389 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року скасувати.

Цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат направити за встановленою законом підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: