ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1226/20
Провадження № 22-ц/4820/1143/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 673/1226/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Басом Романом Олексійовичем, на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року в складі судді Ягодіної Т.В. у цивільній справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку,

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року виконуючий обов`язки керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що розпорядженням Деражнянської РДА від 16.07.2009 року № 215/2009-р відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Розпорядженням Деражнянської РДА від 02.02.2010 № 42/2010-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Божиковецької сільської ради відповідачу та передано у його власність земельну ділянку площею 0,99 га. Прокурор вказує, що на підставі вказаного розпорядження відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №098961, що зареєстрований відділом Держкомзему у Деражнянському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею 03.03.2010 року за №08 з кадастровим номером :04:079:0007.

В подальшому розпорядженням Деражнянської РДА від 23.07.2010 № 325/2010-р відповідачу надано дозвіл на перепогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни її цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення на землі водного фонду, яка розташована на території Божиковецької сільської ради Деражнянського району.

Розпорядженням Деражнянської РДА від 14.06.2011 року №310/2011-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 0,99 га, що знаходиться за межами населеного пункту с. Божиківці на території Божиковецької міської ради та перебуває у власності ОСОБА_1 з метою зміни цільового призначення у землі водного фонду для рибогосподарських потреб і змінено цільове призначення земельних ділянок площею 0,99 га, власником якої є відповідач у землі водного фонду для рибогосподарських потреб. На підставі цього розпорядження відповідач отримав державний акт на земельну ділянку для рибогосподарських потреб.

Тому, позивач вважає, що усі вищезазначені розпорядження та правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку є незаконними, адже така земельна ділянка знаходиться в прибережній смузі річки Ровець, яка протікає через с. Божиківці Деражнянського району і за класифікацією, відповідно до ст. 79 Водного кодексу України, належить до малих річок, а згідно ч. 4 ст. 84 ЗК України зазначені землі не можуть бути передані у приватну власність.

З цього приводу прокурор звертався до суду з позовом до відповідача та інших осіб, а також Деражнянської РДА про скасування означених розпоряджень, державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна.

Враховуючи те, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду, виникнення права приватної власності на означений вид земель є неможливим, однак відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, в зв`язку з чим прокурор просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки на користь держави.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року позов задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави в інтересах якої діє Хмельницька обласна державна адміністрація земельну ділянку площею 0,99 га, кадастровий номер :04:079:0007. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11.10.2017 позовні вимоги прокурора про скасування розпоряджень Деражнянської РДА, державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна залишені без задоволення з підстав пропуску прокурором строку позовної давності, тому станом на момент подання апеляційної скарги розпорядження Деражнянської РДА № 215/2009-р від 16.07.2009 року, розпорядження Деражнянської РДА від 23.07.2010 № 325/2010-р, розпорядження Деражнянської РДА від 14.06.2011 року №310/2011-р, а також Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку є чинними, та такими, що не визнані незаконними та протиправними, а відтак підстави для повернення земельної ділянки у власність держави відсутні. Зазначає, що чинними нормами Земельного кодексу України, а саме положеннями ст. 143 ЗК не передбачена така підстава для примусового припинення прав на земельну ділянку, як зобов`язання власника повернути земельну ділянку у власність держави, за наявності законних та обґрунтованих підстав набуття її у приватну власність, які не визнані незаконними та не є скасованими. Також, апелянт посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі, зокрема «Стретч проти Сполученого Королівства», які на думку апелянта підтверджують порушення його прав та необхідність судового захисту у спосіб, визначений апелянтом.

Хмельницька обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу в якому посилається, що внаслідок прийняття незаконних розпоряджень Деражнянською РДА ОСОБА_1 незаконно виготовив правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка не може передана у приватну власність, оскільки спірна земельна ділянка, знаходяться в прибережній смузі річки Ровець, яка протікає через с. Божиківці Деражнянського району і за класифікацією, відповідно до ст. 79 Водного кодексу України, належить до малих річок, а згідно ч. 4 ст. 84 ЗК України зазначені землі не можуть бути передані у приватну власність. У зв`язку з чим вказана земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації. Крім того, вказані обставини були встановлені у судових рішеннях Деражнянського районного суду від 11 жовтня 2017 року та додатковому рішенні від 23 березня 2018 року, постанові Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року і в силу процесуального закону не підлягають повторному доказуванню.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до розпорядження Деражнянської РДА Хмельницької області № 215/2009-р. від 16 липня 2009 року «Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для передачі з метою ведення особистого селянського господарства» затверджено матеріали вибору земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на загальну площу 16,3 га., надано дозвіл фізичним особам, в тому числі ОСОБА_1 , на розроблення проектів відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель за межами населених пунктів, що знаходяться на території Божиковецької сільської ради, для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженням Деражнянської РДА Хмельницької області № 42/2010-р від 02 лютого 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель за межами населених пунктів» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства загальною площею 13,86 га із земель за межами населених пунктів, що розташовані на території Божиковецької сільської ради та передано у власність громадян земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. в тому числі ОСОБА_1 , площею 0,99 га.

Розпорядженням Деражнянської РДА Хмельницької області № 325/2010-р від 23 липня 2010 року «Про надання дозволу на перепогодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою зміни їх цільового призначення» надано дозвіл на перепогодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сіножаті) загальною площею 13,86, що знаходяться за межами населеного пункту с. Радянське на території Божиковецької сільської ради та перебувають у власності фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства, з метою зміни їх цільового призначення у землі водного фонду для рибогосподарських потреб.

27 травня 2011 року за №1-15/822 відділ Держкомзему у Деражнянському районі Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області розглянув заяви фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 , щодо зміни цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сіножаті) загальною площею 13,86 га, що розташовані на території Божиковецької сільської ради та перебувають у власності громадян у землі водного фонду для рибогосподарських потреб та вважав за можливе задоволення цих заяв райдержадміністрацією.

Розпорядженням Деражнянської РДА Хмельницької області № 310/2011-р від 14 червня 2011 року «Про зміну цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель за межами населеного пункту» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сіножаті) загальною площею 13,86 га, що знаходяться за межами населеного пункту с.Божиківці на території Божиковецької сільської ради та перебувають у власності фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 , з метою зміни цільового призначення у землі водного фонду для рибогосподарських потреб та змінено цільове призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сіножаті) загальною площею 13,86 га, що знаходяться за межами населеного пункту с. Божиківці на території Божиковецької сільської ради у землі водного фонду для рибогосподарських потреб, згідно з додатком № 1 (Список громадян, яким надається дозвіл на зміну цільового призначення земельних ділянок у землі водного фонду, в який включено, в тому числі ОСОБА_1 ). Державні акти на право власності на земельну ділянку визнано такими, що втратили чинність. Громадянам, в тому числі ОСОБА_1 , виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки водного фонду та відшкодувати втрати сільськогосподарського виробництва в сумі 72534 грн.

На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_1 30 листопада 2012 року отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,99 га., кадастровий номер :04:079:0007, що розташована: Хмельницька обл., Деражнянський р-н, Божиковецька сільська рада, «за межами населеного пункту» з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб, серія ЯМ № 220510.

Рішенням 13 сесії Хмельницької обласної ради №5 від 28 грудня 1997 року «Про розширення та впорядкування природно заповідного фонду області» заказник місцевого значення «Божиковецький» (гідрологічний) площею 76,0 кв. м., охоронною зоною 50 м, що знаходиться між селами Божиківці і Шелехово включений до складу природно-заповідного фонду області.

16 січня 1998 року начальником Державного управління екологічної безпеки в Хмельницькій області видано «Охоронне зобов`язання» та передано голові правління АТ ім. Петровського с. Божиківці Деражнянського району ОСОБА_3 з метою охорони гідрологічного комплексу та збереження місць оселення диких птахів та тварин під охорону заповідний об`єкт, що розташований між селами Божиківці і Шелехово Деражнянського району і входить до складу природно заповітного фонду України, гідрологічний заказник місцевого значення «Божиковецький» і останній зобов`язався зберігати гідрологічний заказник та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів, провести відмежування заповідного об`єкта в натурі, оформити його природоохоронною наочністю та нанести на планово-картографічні матеріали.

Відповідно до охоронного зобов`язання від 25 червня 2004 року Божиковецька сільська рада взяла під охорону гідрологічний заказник місцевого значення «Божиковецький» і зобов`язалася зберігати його та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів, провести відмежування заповідного об`єкта в натурі, оформити його природоохоронною наочністю та нанести на планово-картографічні матеріали.

Наказом Державного управління екології та природних ресурсів в Хмельницькій області №27 від 25 червня 2004 року затверджено положення на території та об`єкти природно-заповідного фонду Старокостянтинівського, Новоушицького, Деражнянського, Віньковецького районів та м. Хмельницького, в тому числі Божиковецький гідрологічний заказник, площею 76 га.

Відповідно до інформації Департаменту екології та природних ресурсів Хмельницької ОДА № 03/2-6345 від 26 грудня 2016 року спірна земельна ділянка, власником якої є відповідач, згідно публічної кадастрової карти в порівнянні із викопіюванням гідрологічного заказника місцевого значення «Божиковецький» входить в межі цього заповідного об`єкту.

Згідно з інформацією, наданою департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької ОДА від 03 липня 2017 року за №03/2-3864, гідрологічний заказник місцевого значення «Божиковецький» площею 76 га створений рішенням 13 сесії обласної ради від 25 грудня 1997 року за №5 з метою збереження заплави струмка, вкритою водно-болотною рослинністю місця гніздування водоплавної птиці.

Згідно ст.. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2). Відповідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У грудні 2016 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури Хмельницької області звернувся до суду з позовом в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації до Деражнянської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 про скасування розпорядження голови Деражнянської районної державної адміністрації та витребовування земельних ділянок.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11.10.2017 року в справі № 673/1724/16 в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що прокурором пропущені строки звернення до суду з даними вимогами та відсутності підстав для їх поновлення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05.08.2020 року рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11.10.2017 року в частині відмови у позові про витребування майна скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, згідно з яким у ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 як спадкоємців ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 витребувано земельну ділянку площею 0,99га, кадастровий номер :04:079:0014 на користь держави в інтересах якої діє Хмельницька обласна державна адміністрація. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В даних судових рішеннях судом було встановлено, що земельна ділянка площею 0,9900 га., кадастровий номер :04:079:0007, яка розташована: Хмельницька обл., Деражнянський р-н, Божиковецька сільська рада, «за межами населеного пункту» з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб та передана у власність ОСОБА_1 , належать до земель водного фонду, що розміщені в межах гідрологічного заказника місцевого значення «Божиковецький», при прийнятті оскаржуваних рішень щодо передачу спірних земельних ділянок у власність фізичних осіб, в тому числі і ОСОБА_1 , райдержадміністрація діяла з перевищенням наданих повноважень та оспорювані розпорядження не відповідають вимогам закону.

Ця обставина підтверджується як дослідженими доказами в даній цивільній справі, так і судовими рішеннями в цивільній справі № 673/1724/16.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що за межами населеного пункту с. Божиківці на території Божиковецької сільської ради протікає річка Ровець і її права притока без назви за класифікацією, відповідно до ст. 79 ВК України є малою річкою, а спірна земельна ділянка відповідача фактично розташована в межах захисної смуги до р. Ровець.

Доводи апеляційної скарги, що станом на момент подання апеляційної скарги розпорядження Деражнянської РДА № 215/2009-р від 16.07.2009 року, розпорядження Деражнянської РДА від 23.07.2010 № 325/2010-р, розпорядження Деражнянської РДА від 14.06.2011 року №310/2011-р, а також державний акт на право власності на спірну земельну ділянку є чинними, та такими, що не визнані незаконними та протиправними, а відтак підстави для повернення земельної ділянки у власність держави відсутні, а чинними нормами Земельного кодексу України, а саме положеннями ст. 143 ЗК не передбачена така підстава для примусового припинення прав на земельну ділянку, як зобов`язання власника повернути земельну ділянку у власність держави, за наявності законних та обґрунтованих підстав набуття її у приватну власність, які не визнані незаконними та не є скасованими слід відхилити.

Колегія суддів при вирішенні даного спору приймає до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19, за якою у спорах про захисті права держави суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання відповідних розпорядчих їх актів органів державної влади незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Крім того серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку.

Також слід звернути увагу, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Крім того, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

Тому, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані юридичні норми немає невідповідності заходу втручання держави у право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки до державної власності спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні прибережних захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, земель рекреаційного призначення та їх передання у власність з метою житлового будівництва.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не зважаючи на вказані рішення судів, які набрали чинності, спірна земельна ділянка досі перебуває у незаконному володінні відповідача у справі, а тому вимоги позову про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер :04:079:0007 на користь держави в інтересах якої діє Хмельницька обласна державна адміністрація є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів апеляційного суду критично оцінює посилання апелянта як на підставу своїх вимог щодо скасування рішення суду першої інстанції на обставини справи «Стретч проти Сполученого Королівства», оскільки вони є відмінними з обставинами даної справи, з огляду на таке.

У справі Стретча заявник уклав з муніципалітетом договір оренди земельної ділянки на 22-річний строк. За умовами цього договору заявник мав побудувати за свій власний рахунок до шести будинків для цілей легкої промисловості; одна з умов договору передбачала можливість продовження заявником строку оренди на наступні 21 рік. Проте, коли заявник надіслав повідомлення про бажання реалізувати право на продовження строку оренди, місцевий орган влади-правонаступник муніципалітету вирішив, що останній діяв, не усвідомлюючи неправомірності його дій, давши згоду включити до договору оренди таку умову, яка є недійсною (§ 33). ЄСПЛ зауважив, що ніщо не вказувало на те, що місцевий орган влади діяв всупереч суспільним інтересам, коли розпорядився майном, що перебувало в його управлінні, або що реалізація договірної умови про продовження строку оренди могла би завдати шкоди інтересам тієї чи іншої третьої особи або інтересам виконання цим органом якихось інших передбачених законом функцій (§ 39).

У справі Стретча, на думку ЄСПЛ, мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння його майном, оскільки заявник не лише мав сподівання на отримання у майбутньому прибутку від його інвестицій, але також розглядав умову про продовження строку оренди як важливу частину договору оренди, бо зобов`язання заявника за цим договором були пов`язані з будівництвом, і без зазначеної умови він мав би обмежені строки для того, щоби компенсувати вкладені ним кошти (§ 40, 41).

З огляду на вищевикладене, рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року в складі судді Ягодіної Т.В. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох