Справа №519/1170/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

18.06.2021 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.М.

за участю представника позивача - Горик В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору поруки

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 6882,71 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 9040,50 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 29.11.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" на даний час має назву Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті на загальну суму 15 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 13,4 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №0, 29.11.2007 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №161849, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п.1.1.-1.5). Таким чином, станом на 27.10.2015 заборгованість за кредитним договором №0 становить 6882,71 доларів США, та пені у розмірі 9040,50 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.12.2015 відкрито провадження у даній справі за та призначено судове засідання.

27.01.2016 до суду від відповідачів надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору №0 від 29.11.2007 та договору поруки №161849 від 29.11.2007 недійсними, мотивуючи вимоги тим, що банком ОСОБА_1 був нав`язаний кредитний договір в іноземній валюті, хоча вона мала намір отримати кредит в гривні, видача кредитів в іноземній валюті в Україні не передбачена, ОСОБА_1 не в повному обсязі була ознайомлена з умовами кредитування, в зв`язку з чим були порушені права відповідачів як споживачів.

27.01.2016 ухвалою Южного міського суду Одеської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору поруки об`єднано в одне провадження з первісним позовом представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

31.05.2017 ухвалою Южного міського суду Одеської області витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» оригінал або копію договору про надання споживчого кредиту №0, завіреного належним чином, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 29.11.2007.

11.06.2020 ухвалою Южного міського суду Одеської області витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» оригінал договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 29.11.2007, для огляду в судовому засіданні.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі за первісним позовом в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 29.11.2007, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" на даний час має назву Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті на загальну суму 15 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 13,4 % річних.

Відповідно до п.5.5. даного кредитного договору, у випадку несплати Позичальником чергового ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 12 цього Договору.

Відповідно до п.8.1 даного кредитного договору, у випадку порушення зобов`язання Позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу в установленний день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим Договором, на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищенні проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 9,5 відсотків, на суму прострочених процентів Банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Відповідно до п.8.3 даних кредитних договорів, Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2, 10.14 цього договору банк набуває право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №0, 29.11.2007 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №161849, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п.1.1.-1.5).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, але відповідач, всупереч умовам кредитних договорів ОСОБА_1 не здійснює платежів у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Таким чином, станом на 27.10.2015 заборгованість за кредитним договором №0 становить 6882,71 доларів США, та пені у розмірі 9040,50 грн. з яких:

6318,67 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1665,58 доларів США за строк з 28.01.2015 по 27.10.2015,

564,04 доларів США - прострочена заборгованість за строк з 28.02.2015 по 28.09.2015,

7413,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 24.02.2015 по 27.10.2015,

1626,79 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 01.03.2015 по 27.10.2015.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за договорами належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити.

Щодо зустрічного позову, то він є необґрунтованим та позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів та достатніх підстав для визнання кредитних договорів недійсними.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні договору були дотримані і не порушені.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із умовами кредитних договорів та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» була ознайомлена, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст договору відображає дійсність їх намірів, про що свідчить підпис позивача на договорі.

Таким чином, твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з усіма умовами, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», не відповідає дійсності.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов`язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями, вказане також зазначене у п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275.

Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов`язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_1 вбачається, що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів.

Отже, кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення та не оскаржувався.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону.

За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється.

Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В силу ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, крім кредитного договору позивачем були підписані додаткові договори, а також договір іпотеки, з додатковим договором до нього.

Оскільки текст укладених з ОСОБА_1 кредитних договорів містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору, на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що він не був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитних договорів вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому.

Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 не підписувала даний кредитний договір, що спростовується оглянутим в судовому засіданні оригіналом кредитного договору №0 від 29.11.2007.

Крім того, не погоджуючись з умовами кредитних договорів, ОСОБА_1 тривалий час виплачувала кредит та звернулась до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише 27.01.2016, а до цього часу, протягом восьми років, не ставила питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитних договорів недійсними.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 за кредитом та процентами в розмірі 6882,71 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 9040,50 грн. - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом №0 від 29.11.2007 та процентами в розмірі 6882,71 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 9040,50 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 2500,43 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк», місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська