Дата документу 09.08.2021 Справа № 336/7726/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 328/2124/20Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
Пр. № 22-ц/807/2382/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому на підставі ст. 199 СК України просила стягнути з відповідача на користь доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися в розмірі ј видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення дитиною навчання, але в термін не більший, як до досягнення дитиною двадцяти трьох років, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2000 року, 20.11.2003 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції, актовий запис № 471. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач сплачував аліменти на утримання спільної дитини. На теперішній час ОСОБА_3 є студенткою 3 курсу педагогічного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької міської ради за спеціальністю «Дошкільна освіта», терміном навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Позивачка працює вихователем у дитячому садку, заробітна плата є незначною, коштів на забезпечення доньки не вистачає, відповідач грошової допомоги на навчання не надає.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Щасливу О.В. (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року (а.с. 24-25) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий) на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини із всіх видів доходів батька щомісяця, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення 23-х років, але не більш ніж до закінчення навчання.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий) на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 37-42) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 61).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24 травня 2021 року (а.с. 62-63), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 64).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження на суддю - доповідача та колегію суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 15 суддів).

Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній відпустці з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.с. 72).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 199, 200 СК України, ст.ст. 4, 12, 77-82, 141, 206, 259, 263-265, 280-282, 273, 284, 352, 354, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 6 зворот).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою 3 курсу педагогічного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької міської ради за спеціальністю «Дошкільна освіта», терміном навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року (а.с. 10).

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ця дитина не була ще повнолітньою станом на час:

- подачі позову позивачем у цій справі - 16 грудня 2020 року (відмітка суду на позові а.с.1);

- та розгляду цієї справи судом першої інстанції (оскаржуване рішення від 22 березня 2021 року а.с.24-25),

- а набуде статус повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лише 24.04.2021 року.

І хоча відповідач ОСОБА_1 у цій справі подав суду першої інстанції заяву (а.с.18), в якій визнав вищезазначений позов позивача у цій справі у повному обсязі, від якої останній в апеляційному суді відмовився.

Однак, в силу вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України у цій справі порушив вимоги ст. 206 ч. 4 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено що станом на час подачі позову позивачем у цій справі - 16 грудня 2020 року (відмітка суду на позові а.с.1) та на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (оскаржуване рішення від 22 березня 2021 року а.с.24-25) позивач ОСОБА_2 не була належним позивачем за вищезазначеним позовом у цій справі, так як вона не була суб`єктом ст. 199 СК України, який має право на подачу вищезазначеного позову та, відповідно, право на отримання таких аліментів у цій справі (оскільки її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще не досягла повноліття, хоча вже навчалась, і отримувала від батька ще аліменти до 24.04.2021 року, як неповнолітня, витяг з реєстру виконавчих проваджень а.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У своїй вищезазначеній апеляційній скарзі (а.с. 37-42) відповідач ОСОБА_1 наполягав на тому, що рішення суду у цій справі є незаконним та необґрунтованим, порушує його права, просив його скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки у суді першої інстанції він позов не визнавав, а «…секретар запевнила, що аліменти не будуть стягуватись. Надавши мені заяву на підпис, мене ввели в оману щодо її змісту…».

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч.5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, можуть бути прийняті до уваги у цій справі, як докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, надані відповідачем апеляційному суду до його апеляційної скарги матеріали лише ті, що датовані датою до ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі (22 березня 2021 року), а саме: свідоцтво про шлюб відповідача з ОСОБА_4 від 24.02.2012 року, копія а.с. 47, свідоцтво про народження ОСОБА_5 , 2013 р.н., від 25.09.2013 року, копія а.с. 48, трудова книжка ОСОБА_4 із записом прро звільнення від 03.02.2021 року, копія а.с. 49-51, свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.02.2007 року, копія а.с. 52, свідоцтво про народження відповідача від 29.06.1976 року із зазначенням його ПІБ матері - ОСОБА_7 , копія а.с. 53, свідоцтво про розірвання шлюбу батьків відповідача від 19.06.1981 року і взяття матір`ю прізвища « ОСОБА_7 », копія а.с. 54, довідка МСЕК відносно матері відповідача ОСОБА_7 від 01.10.2020 року про присвоєння їй 3 групи інвалідності безстроково, копія а.с. 55, виписки відносно матері відповідача за 2018 та 2020 роки, копії а.с. 56-58, витяг з виконавчого провадження, відкритого на користь ОСОБА_2 з відповідача на утримання неповнолітньої дочки а.с.59.

Проте, цими доказами не спростовуються правильно встановлені апеляційним судом фактичні обставини цієї справи та висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивач у цій справі станом на час подачі позову (16 грудня 2020 року) та на час ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі (22 березня 2021 року) ще не мала права на його подачу (була неналежним позивачем) і не мала права на вказані аліменти в порядку ст. 199 СК України у цій справі, оскільки не була суб`єктом ст. 199 СК України, який відповідач зазначав в якості одного із доводів своєї апеляційної скарги у цій справі також.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_2 , як мати, чи сама повнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подальшому не позбавлені права звертатись до відповідача у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи для вирішення питання про стягнення аліментів на повнолітню дочку у зв`язку із навчанням останньої, але після досягнення повноліття цією дочкою ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи; а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, у цій справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.08.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.