ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5147/21 Справа № 209/3588/19 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для визнання майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому, враховуючи останні уточнення, просила встановити факт проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2014 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, що станом на 28 жовтня 2019 року за офіційним курсом НБУ (2517,4116 гривень за 100 доларів США), складає 352 437,62 грн., які передані ОСОБА_4 за розпискою від 19 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з квітня 2011 року по 30 серпня 2019 року проживали разом однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, підтримували близькі стосунки, вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет із взаємними правами та обов`язками чоловіка та жінки. Вони фактично проживали разом однією сім`єю в будинку, що належав на праві приватної власності ОСОБА_5 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, в яких ОСОБА_5 записаний батьком дітей.

Для неї, її друзів та знайомих та для родичів, друзів та знайомих ОСОБА_5 вони з ним перебували у фактичних шлюбних відносинах та були для всіх подружжям. Вони відзначали разом сімейні свята, проводили сімейні дозвілля. За час їх сімейного життя вони за спільні кошти набували майно, укладали щодо майна договори на його обслуговування, спільно приймали участь у витратах на утримання майна та житла, а також разом облаштовували сімейний побут та затишок, здійснювали інші спільні дії в інтересах сім`ї. Також здійснювали неодноразові поїздки до близьких родичів з обох сторін, спільних друзів, разом відпочивали на курортах України та за кордоном. Їх сімейне життя було побудоване на взаємній повазі та щирому коханні, вони турбувалися один про одного, стежили за станом здоров`я один одного та дітей. Факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 підтверджується наданими нею доказами: спільними фото з різних свят, днів народження, річниць, з пологового будинку, на яких зображені вона та ОСОБА_5 , як люди, які перебувають в близьких відносинах, бо обнімають одне одного, з любов`ю дивляться одне на одного; скріншотами спільних фото із зазначенням дати та часу знімку, розміщених на її сторінках соціальної мережі «INSTAGRAM»; наявністю у неї, ОСОБА_2 , всіх оригіналів особистих документів ОСОБА_5 (паспортів, свідоцтв, атестатів, медичних карток, банківських договорів та карток, розписок; тощо), які також додаються до цієї Заяви; скріншотами переписки у засобах телефонного, електронного зв`язку (sms- повідомлення через додаток - месенджер «VIBER»); штампами про перетинання кордону у закордонних паспортах на відпочинок у один і той же час. Крім того, факт їх спільного проживання однією сім`єю, характер їх відносин, місце та час проживання однією сім`єю, можуть підтвердити свідки. В період фактичних шлюбних відносин та проживання однією сім`єю, ні вона, позивачка, ні ОСОБА_5 , не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

Факт їх спільного проживання не може бути підтверджений в позасудовому порядку, бо ОСОБА_5 помер насильницькою смертю. Так, 31 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000233 за правовою кваліфікацією - ч.1 ст. 115 КК України. Згідно витягу з ЄРДР, 31 серпня 2019 року до Онуфріївського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло анонімне повідомлення про те, що 30 серпня 2019 року ОСОБА_5 у вечірній час на власному автомобілі марки «CHERY А13», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав до с. Куцеволівка, Онуфріївського району, Кіровоградської області, де мав забрати борг у свого знайомого ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_5 не відповідає на телефонні дзвінки. Вжитими першочерговими розшуковими заходами встановити місцезнаходження ОСОБА_5 та місцезнаходження його автомобіля не виявилося можливим, а тому є підстави вважати, що відносно нього вчинено злочин. У жовтні 2019 року тіло ОСОБА_5 було знайдене та встановлено факт смерті, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 05 листопада 2019 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про що 21 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис №797.

Встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 необхідно для розподілу спільно набутого майна, придбаного у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його двоє дітей та його батьки - відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідачам було достовірно відомо про факт проживання її та їх сина однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, придбання ними в спільну власність майна. Проте, з невідомих їй підстав, вони вважають, що вона не має ніяких підстав на майно, що залишилось після їх померлого сина. Вони виселили її з дітьми з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , в якому вони разом з померлим та дітьми мешкали весь час. Отже, між нею та відповідачами вбачається спір про право з приводу спадкового майна померлого ОСОБА_5 , а саме: визначення обсягу спадкового майна та частки майна, яке мають право спадкувати відповідачі.

За час її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними були накопичені грошові кошти, що були їх спільним сімейним бюджетом, і які вони в сумі 14 000 доларів США, що станом на 28 жовтня 2019 року за офіційним курсом НБУ (2517,4116 гривень за 100 доларів США) складає 352 437,62 грн., вони надали в борг ОСОБА_4 , на підтвердження чого 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 була надана письмова розписка, в якій він зобов`язався повернути грошові кошти до 01 вересня 2018 року. До теперішнього часу ОСОБА_9 борг не повернув.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 січня 2021 року позовні вимоги задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2014 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, що станом на 28 жовтня 2019 року за офіційним курсом НБУ (2517, 4116 грн. за 100 доларів США) складає 352 437,62 грн., які були передані за розпискою від 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем навмисно спотворено фактичні дані щодо періоду спільного проживання з ОСОБА_5 . Також посилається на те, що судом не було встановлено щодо набуття грошових коштів у сумі 14 000 доларів США, що є предметом спору, саме під час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 05 листопада 2019 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про що 21 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис №797 /а.с. 36/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 січня 2020 року /а.с. 47 - 49/, на час смерті за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,553, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельні ділянки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією її паспорту громадянина України /а.с. 11-12/.

Позивачка має двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, в яких ОСОБА_5 вказаний батьком обох дітей позивачки /а.с. 15, 16/.

Із копії актового запису про народження ОСОБА_10 № 613 від 27 вересня 2011 року /а.с. 65/ вбачається, що відомості про ОСОБА_5 , як про батька дитини, внесені до актового запису 18 липня 2017 року на підставі заяви про визнання батьківства.

Вказана заява про визнання батьківства /а.с. 65/ подана ОСОБА_5 та ОСОБА_2 18 липня 2017 року до Дніпровського районного у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У цій заяві ОСОБА_5 вказав, що визнає себе батьком ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_2 , та просить внести відомості про нього, як про батька дитини, до актового запису про народження, вказавши по батькові дитини за іменем батька ІНФОРМАЦІЯ_8 , та присвоїти прізвище батька ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Під час розгляду справи у суді перщої інстанції представник позивачки пояснила суду, що ОСОБА_5 не був батьком дочки ОСОБА_14 , але під час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_15 фактично удочерив дитину, подавши до РАЦС заяву про визнання батьківства.

Що стосується народженої позивачкою ІНФОРМАЦІЯ_7 дочки ОСОБА_16 , то її біологічним батьком є ОСОБА_5 і відомості про нього, як про батька дитини, внесені до актового запису про народження дитини, на підставі якого видано свідоцтво про народження дитини.

ОСОБА_5 мешкав в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідачі йому подарували у 2017 році.

Спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з грудня 2014 року по серпень 2019 року однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 , та те, що вони мали спільний побут, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, і разом з ними мешкали дочка позивачки - ОСОБА_14 , відносно якої ОСОБА_5 визнав своє батьківство, а з 31 травня 2019 року їх спільна дитина ОСОБА_17 , батьком якої був ОСОБА_5 , підтверджено показаннями свідків, допитаних у суді першої інстанції та не спростовано відповідачами.

Крім того, факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, ведення спільного побуту, спільного господарства, наявність спільного бюджету взаємних прав та обов`язків, також підтверджується їх спільними фотознімками, на яких зображені позивачка, ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_14 в домашніх умовах, на відпочинку, в пологовому будинку, які розміщені в соціальних мережах в 2015, 2017 та 2018 роках, скріншотами їх переписки у меседжах у вказаний період, копіями їх закордонних паспортів зі штампами одночасного перетинання кордону 15 жовтня та 22 жовтня 2016 року /а.с. 18-20, 23-24/.

Наявність у ОСОБА_2 всіх оригіналів особистих документів ОСОБА_5 (свідоцтв, атестатів, паспорта громадянина України для виїзду за кордон), копії яких надані нею до свого позову, та оригіналу розписки про надання коштів у борг, також, у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, доводять те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мали місце відносини, притаманні подружжю.

Також судом встановлено, що під час проживання однією сім`єю, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами, що підтверджується копіями їх паспортів громадян України, в яких відсутні штампи про реєстрацію шлюбу /а.с. 11, 13/, та показаннями відповідачів.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню, це: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 р. №5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Виходячи з наведених норм закону та враховуючи зі встановлених обставин колегія суддів погоджується з виснвоком суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2014 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заперечення відповідача та доводи апеляційної скарги щодо навмисного спотворення позивачкою фактичних даних щодо періоду спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не спростовують висновкі суду щодо доведеності спільного проживання останніх у період з грудня 2014 року по 30 серпня 2019 року. Так в наданих поясненнях відповідач підтверджує, що позивачка проживала разом з його сином в будинку АДРЕСА_1 , в цьому будинку знаходилися речі та майно позивачки та її дітей, частина яких до теперішнього часу зберігається в літній кухні, що ОСОБА_19 та ОСОБА_2 разом придбавали речі, а відповідач ОСОБА_1 сприймав дочку позивачки ОСОБА_14 , як свою онуку, також підтвердив, що до смерті сина, позивачка мешкала в будинку і виїхала з нього лише після смерті ОСОБА_5 .

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 14 000 доларів США, які передані ОСОБА_4 , за розпискою від 19 серпня 2018 року, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 337-5266/15-ц.

Також Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

- майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

- інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Проте обставини щодо набуття грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США під час спільного проживання з ОСОБА_5 належними та допустими доказами позивачкою не підтверджено.

Виходячи з наведених норм закону та обставин на які посилається позивачка колегія суддів приходить до висновку, що сам факт передання у борг грошової суми під час сумісного проживання як чоловіка та дружини не може підтверджувати, що ці кошти були отриманні спільними зусіллями. Крім того, позивачка у своєму позові не зазначає як само спірні кошти було набуто під час спільного проживання. Також не зазначає розміри доходів свої та ОСОБА_5 за час спільного проживання, за якими можно встановити, що спірна сумма набута спільно.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини не підтверджуються письмовими доказами, а тому позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, які були передані за розпискою від 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, які були передані за розпискою від 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені цих позовних вимог.

керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, які були передані за розпискою від 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров