Справа № 408/11/20-ц
Провадження № 2/408/593/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. У належному їй будинку зареєстровані відповідачі - її дочка ОСОБА_2 та колишня власниця будинку ОСОБА_3 , які в ньому не проживають з 2014 року. Реєстрація у будинку відповідачів, які не сплачують комунальні послуги та не несуть інших витрат по утриманню будинку, створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, що змусило її звернутись з цією позовною заявою до суду.

В своєму позові позивач просила розглянути справу за її відсутності. До початку судового засідання позивач також надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі.

Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзиву на позов у встановлений судом строк не надали, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0799 га ОСОБА_3 (продавець) передала у власність (продала), а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність (купила), що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.01.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 131.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки, 23 січня 2014 року за договором купівлі-продажу право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набула ОСОБА_1 , відповідно ОСОБА_3 право на володіння, користування та розпоряджання вказаним житловим будинком втратила.

Наведені вище обставини також підтверджуються: копією паспорта позивача ОСОБА_1 , де вказане місце її реєстрації та проживання; копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за вказаною адресою, копією домової книги, де власником будинку вказана позивач; довідкою з місця проживання та склад сім`ї № 4352 від 13.12.2019, виданою виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради та актами з місця проживання, згідно яких підтверджується, що у будинку крім власника житлового будинку, позивача ОСОБА_1 , зареєстровані відповідачі - колишня власниця будинку ОСОБА_3 та дочка позивача ОСОБА_2 . Однак, з січня 2014 року вони за даною адресою не проживають.

Частина 1 ст. 401 ЦК України передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але вже більше 8 років в ньому не проживає.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування будинком позивача у зв`язку з його продажем, а відповідач ОСОБА_2 - у зв`язку з тривалою відсутністю, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, та може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Головуючий: Є.О. Соболєв