Провадження № 2/932/3079/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скопа Н.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.10.2019 року звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_3 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.04.2020 року за № 162 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020 року справу передано для розгляду судді Сліщенко Ю.Г.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року суддя Сліщенко Ю.Г. прийняв до свого провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, на підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду від 12.10.2020 року за № 374 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 року, справу передано 26.10.2020 року для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою від 27.10.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. прийняла в своє провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

26.02.2021 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаною квартирою та зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою. В обгрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень, позивач у позові посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2019 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М., зареєстрованому за номером 1557. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 , проте в квартирі вона не проживає з 2014 року, особистих речей у квартирі не має, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, квартирою не цікавиться, проте залишається зареєстрованою за вказаною адресою, чим порушуються її права як власника. ОСОБА_2 ніколи з нею як власником квартири не проживала, спільне господарство не вела, членом її сім`ї не являється, жодних угод щодо наймання житла між ними не укладено, а тому вона вважає, що і право користування (проживання) в квартирі за вказаною адресою вона не має.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити. 13.05.2021 року представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та прийняття рішення згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України, з урахування згоди представника позивача, ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Вислухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1-5 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, в ласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2019 року, укладеного з ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М., зареєстрованого за номером 1557.

У вказаній квартирі проживає та зареєстрований з 02.12.1994 року ОСОБА_5 , а також зареєстрована з 27.12.1994 року відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 15813, виданою 03.10.2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Разом з цим, в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не проживає з 2014 року, її особистих речей у квартирі немає, вона не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, квартирою не цікавиться, проте залишається зареєстрованою за вказаною адресою, чим порушуються права позивача як власника, яка не має можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Встановлено, що ОСОБА_2 ніколи з позивачем як власником квартири за вказаною адресою не проживала, спільне господарство не вела, членом її сім`ї не являється, жодних угод щодо наймання житла між ними не укладено.

Не проживання відповідача за вказаною адресою за наведених позивачем обставин підтверджується Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.10.2019 року, складеним за участю сусідів позивача, та поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він наразі проживає в квартирі АДРЕСА_2 , раніше він проживав у вказаній квартирі з дружиною ОСОБА_2 , після припинення між ними шлюбних відносин в 2014 році вона забрала свої речі та виїхала з квартири проживати до доньки. Його двоюрідна сестра ОСОБА_1 є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.2019 року, укладеному з ним. Відповідачці ніхто не чинив перешкоди в проживанні в квартирі за вказаною адресою.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 раніше перебувала в шлюбі з колишнім власником квартири № 338 ОСОБА_5 , вони розлучилися і в 2014 році вона виїхала із вказаної квартири зі своїми речами, в квартирі вона із вказаного часу про проживає, не приходить в квартиру, їй відомо, що їй ніхто не чинив перешкоди в проживанні в квартирі за вказаною адресою.

Оскільки іншого відповідачем не доведено, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом за вищевказаною адресою на праві особистого сервітуту відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Відтак, оскільки відповідач була зареєстрована в квартирі за вищевказаною адресою в період, коли її власником був ОСОБА_5 , вона набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Разом з цим, попри набуття такого права відповідач ним не скористалася, не проживає у вказаній квартирі з 2014 року, спільним побутом з позивачем пов`язана, не перебуває у родинних відносинах з позивачем, вона не є членом родини позивача, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України.

Зважаючи на викладене, з урахуванням заявлених меж позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 768 грн.40 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понесені судові витрати у сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева