Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року справа № 542/1106/21

провадження № 2/542/473/21

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрельченко Т.Г.,

при секретарі - Нестеренко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача, адвоката Берлименко Тетяни Володимирівни до територіальної громади в особі Нехворощанської сільської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

08.07.2021 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. Після уточнення позову вимоги звернення до суду мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , якому при житті в рахунок майнового паю членів КСП ім. Ілліча було передано критий тік із замощенням, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_3 , яка від належної їй частки спадкового майна відмовилася на користь позивача.

Оскільки позивач ОСОБА_1 користується виробничим будинком у вигляді критого току та замощення, що розташовані за вищезазначеною адресою на земельній ділянці площею 0,3745 га, в даний час йому потрібні правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову до суду не надано.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 28.12.2020 року, вбачається, що по АДРЕСА_1 знаходяться виробничий будинок (критий тік) літ. «А-1» площею 660,0 кв.м та замощення № 1. Замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 , позивач по справі (а.с. 14-16).

Згідно довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 140 від 06.01.2021 року реєстрація права власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року не проводилась (а.с. 17).

Згідно рішення виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 82 від 07.12.2020 року, нежитловій будівлі (току з асфальтованою площадкою) присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Як вбачається з накладної № 256 від 27.02.2000 року, виданої КСП ім. Ілліча Новосанжарського району Полтавської області, та акту прийому-передачі № 7 критий тік з асфальтованою площадкою був переданий в рахунок майнового паю ОСОБА_2 (а.с. 12, 13).

Згідно заповіту від 16 грудня 2009 року, посвідченого виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 96, ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_3 (а.с. 10).

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 19.05.1973 року (а.с. 8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.01.2013 року (а.с. 9).

З письмової розписки від 16.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 відмовляється від оформлення права власності на нежитловий будинок (критий тік), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 . У розписці також зазначає, що претензій будь-якого характеру до позивача вона не має та не заперечує, щоб останній в цілому оформив право власності на вищевказане нерухоме майно (а.с. 11).

Для обслуговування вищезгаданого нерухомого майна позивач користується земельною ділянкою площею 0,3745 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно розробленого ФОП ОСОБА_4 кадастрового плану земельна ділянка площею 0,3745 га знаходиться в с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області та перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Реформування аграрного сектору економіки на засадах приватної власності розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» № 1529/99 від 10.11.1994 року.

Зокрема ст. 1 зазначеного Указу Президента України встановлено здійснити заходи щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями і створення на їх основі інших суб`єктів господарювання. Також передбачена передача окремих будівель, споруд, техніки, робочої і продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо членам сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» № 2114-ХІ до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Крім того, питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Можна зробити висновок, що майновий пай - це частка кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства у пайовому фонді майна членів колективного сільськогосподарського підприємства, виражена у грошовій формі та визначена у відсотках до розміру пайового фонду, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

За змістом статті 7 Закону № 2114-ХП об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Вищезгадані норми закону зазначені і у постанові ВП ВСУ від 26.06.2019 року у справі № 2-448/2008.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-253цс16 щодо прав на земельну ділянку при відчуженні об`єкта нерухомості від 13.04.2016 року, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Тож, згідно вищезазначеної норми законодавства ОСОБА_1 має право отримати у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивач правомірно набув вищевказане майно, а відповідач проти позову не заперечує, тому є підстави задовольнити даний позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 321, 328, 331, 373, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 189-200, 206, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 78, 120 ЗК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , представника позивача, адвоката Берлименко Тетяни Володимирівни до територіальної громади в особі Нехворощанської сільської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами у вигляді критого току літ. «А-1» площею 660,0 кв.м та замощення № 1, та на земельну ділянку площею 0,3745 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, 39323;

представник позивача: адвокат Берлименко Тетяна Володимирівна, місцезнаходження: вул. Центральна, 30, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300;

відповідач: територіальна громада в особі Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, місцезнаходження: вул. Миру, 3, с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, 39323.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Стрельченко