Справа № 219/3966/21
Провадження № 2/219/1956/2021
13 серпня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
встановив:
представник позивач ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати, такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме - квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.02.1998 року. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але з 26 жовтня 2019 року останні не проживають за вказаною адресою, участі в утриманні житла не приймають та оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють. Реєстрація відповідачів в квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним їй майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від них надійшла заява, згідно якої вони просять розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.02.1998 року ОСОБА_5 , придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10).
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 11.10.2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
На запит суду щодо реєстрації відповідачів Бахмутської міської радою повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської ради об`єднаної територіальної громади, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно акту про встановлення факту фактичного проживання від 19 квітня 2021 року, складеного управителем ОСББ «Чехова, 10» та головою ОСББ «Чехова, 10» в присутності сусідів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , сини ОСОБА_1 не проживають, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_3 з 26.10.2016 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає: за адресою: АДРЕСА_4 , з 04.12.2019 року (а.с.13).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають.
Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 07.06.2021 року № 9117/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з приводу чинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири у будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 не звертався.
Як вбачається з листів головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 28.05.2021 року № 3314, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в період з 22.04.2020 року по 22.04.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значаться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числяться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебувають, в архіві документація не перебуває.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко