Справа № 428/8307/20
Провадження № 22-ц/810/351/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Погребної Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 лютого 2021 року ухваленого судом у складі судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду,

у справі про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що він є учасником бойових дій та проходить військову службу на офіцерських посадах в структурному підрозділі (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях.

До складу сім`ї позивача входять: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з ним та зареєстровані у службовому жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , і є внутрішньо переміщеними особами.

Позивачу на праві власності належало нерухоме майно розташоване у м. Щастя Луганської області до 20 липня 2019, територія якого знаходиться на лінії розмежування. Його дружині на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно у м. Щастя Луганської області.

З метою реалізації права на отримання грошової компенсації відповідно до Постанови КМУ від 18 квітня 2018 № 280 «Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» позивач звернувся із заявою до виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про взяття на квартирний облік у загальну чергу та включення до першочергового списку у складі сім`ї три особи: він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 909 від 16 листопада 2018 року позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік з підстав проживання разом з сім`єю у двокімнатній службовій квартирі у АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов.

Позивач вважає рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 909 від 16 листопада 2018 року таким, що не відповідає діючому законодавству України, тому просив суд визнати незаконним та скасувати це рішення та зобов`язати військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецька Луганської області взяти на квартирний облік військовослужбовця Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи: він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , з включенням до першочергової черги з 16 листопада 2018 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зобов`язуючи виконавчий комітет Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області взяти на квартирний облік військовослужбовця Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи судом було обрано неефективний спосіб захисту начебто порушеного права, оскільки в той час взяття на квартирний облік відносилося виключно до компетенції виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, та вирішення такого питання не було доручено жодному іншому органу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 посилаючись на законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість доводів скарги відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 11 червня 2021 року залучено до участі у справі Сєвєродонецьку міську військово-цивільна адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області в якості правонаступника військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини, а тому наявність у користуванні позивача такого житла не позбавляє його права одночасно бути взятим на квартирний облік.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновком суду, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються такі факти та обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 23 жовтня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від цього шлюбу подружжя має малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_2 з 13 травня 2017 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу на офіцерських посадах в структурному підрозділі (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях та згідно посвідчення Служби безпеки України серії НОМЕР_1 від 26 травня 2015 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання житлово-побутової комісії 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 03 березня 2018 року «Про розподіл службового житла», вирішено надати службову двокімнатну квартиру жилою площею 30,1 кв. м., загальною площею 48,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , на склад сім`ї три особи: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 (по 10,03 кв. м. на особу).

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 з сім`єю з 3 осіб видано ордер № 56 на право зайняття вказаного службового житла.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 223657540 від 11 вересня 2020 квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної спільної часткової власності була зареєстрована за ОСОБА_1 , 20 липня 2019 року право власності припинено.

За ОСОБА_2 зареєстровано право спільної сумісної власності на 1/1 частку квартири АДРЕСА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 909 від 16 листопада 2018 року «Про відмову ОСОБА_1 у взятті на квартирний облік» ОСОБА_1 відмовлено у взятті на квартирний облік у загальну чергу та включенні до першочергового списку у виконкомі Сєвєродонецької міської ради по заяві від 10 жовтня 2018 року у зв`язку з відсутністю підстав.

Вказане рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 разом з сім`єю ( три особи) зареєстровані та проживають у двокімнатній службовій квартирі АДРЕСА_1 де забезпечені жилою площею на праві користування в розмірі 10,03 кв.м. на одну особу при встановленому мінімальному рівні жилої площі у Луганській області 6 кв.м. жилої площі на одну особу, а тому відповідно до п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ОСОБА_1 не потребує поліпшення житлових умов.

Отже, судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій (військовослужбовцем), має довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та не має прав власності на нерухоме майно на території України, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон 2011-XII).

Відповідно до ст.1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (Стаття 1-1).

Статтею 1-2 передбачено, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В силу п.1 ст.3 Дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Питання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями вказано у ст.12 Закону 2011-XII, згідно ч.1 якої Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Частиною 3 цієї статті передбачено забезпечення жилими приміщеннями в разі потреби поліпшення житлових умов сімей військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпеченні їх здійснення та загинули (померли) або пропали безвісти, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, які проходили військову службу на територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими, та продовжують службу у військових формуваннях України, а також члени їх сімей, які проживають разом із ними, отримали статус внутрішньо переміщених осіб і відповідно до вимог цієї статті забезпечені службовими жилими приміщеннями або їм надано жилі приміщення для постійного проживання на таких територіях, або які мають у приватній власності жилі приміщення, розташовані на таких територіях, якщо право власності на них набуте відповідно до законів України, та які прибули на іншу територію України, забезпечуються жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення за письмовою згодою зазначених осіб та повнолітніх членів їх сімей, посвідченою нотаріально. Відмова від права власності на жиле приміщення, розташоване на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що перебуває у приватній власності таких категорій осіб, здійснюється в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. (частина 10 статті 12 Закону).

Отже, наявність службового жилого приміщення у осіб, зазначених у вказаному Законі, а також членів їх сімей, які мають статус внутрішньо переміщених осіб, не є перепоною для виникнення права на забезпечення жилими приміщеннями або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, як і не позбавляє права бути прийнятими на квартирний облік, в свою чергу і перебування на квартирному обліку не позбавляє права отримувати службове жиле приміщення.

Таке право передбачене вказаним законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за №1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, відповідно до п.3 якого військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та визнані в установленому законодавством порядку особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних з безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та члени сімей військовослужбовців, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел, чи грошовою компенсацією за належне їм для отримання житлове приміщення з урахуванням пільг, установлених законами.

Відповідно до частини третьої статті 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, у тому числі Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради (далі - Правила).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Правил внутрішньо переміщені особи, визначені у підпункті 8 пункту 13 цих Правил, беруться на квартирний облік у населеному пункті в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому вони перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб незалежно від часу проживання в населеному пункті та наявності майнових прав чи прав власності на нерухоме майно, що розміщується в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, або розташовані на лінії зіткнення. При цьому члени сім`ї особи з інвалідністю, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, беруться на квартирний облік разом з ним незалежно від місця перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Підпунктом 8 пункту 13 Правил визначено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема, внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За змістом п.14 Правил тими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10); Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, "За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР" усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації.

В силу Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме ст.4 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає висновок суду про задоволення позову є вірним оскільки, позивач підпадає під дію осіб, які потребують поліпшення житлових умов виходячи з положень підпункту 8 пункту 13 Правил, а наявність службового житла, не позбавляє його права одночасно бути взятим на квартирний облік, враховуючи положення ч.1 ст.118 ЖК України та зміст п.60-62 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року №653/1096/16-ц.

Довід апеляційної скарги щодо неефективно обраного способу захисту начебто порушеного права, оскільки в той час взяття на квартирний облік відносилося виключно до компетенції виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, та вирішення такого питання не було доручено жодному іншому органу, колегія суддів не приймає з огляду на повноваження відповідача по здійсненню повноважень органу місцевого самоврядування на відповідній території.

Крім того, колегія суддів зауважує, що припинення виконання своїх повноважень органом місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та утворення іншого, не виключає відновлення порушених прав позивача шляхом вирішення відповідачем спірного питання та прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду, і вважає, що суд першої інстанції вірно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та правильно керувався нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив обставини справи, і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 26 липня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова