Провадження № 6/522/791/21
УХВАЛА

12 серпня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса (боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»), -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса (боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»), у якій заявник просить замінити сторону (стягувача) у виконавчому написі, вчиненому 27 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем про звернення стягнення на транспортний засіб, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами пункту 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (частина 1 статті 15 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 1404-VІІІ стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною 5 статті 15 Закону № 1404-VІІІ у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 дійшла висновку, що в порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом. В свою чергу, спори, пов`язані з виконанням рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) мають бути вирішені адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України.

Отже, нормами Цивільного процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі № 822/1659/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2020 року у справі № 641/5987/18 Верховний Суд також застосовував відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 в аналогічних за змістом правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що питання заміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса повинно розглядатися в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за заявою ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» слід відмовити, роз`яснивши заявникові право на звернення із заявою до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 186, 258-261, 268, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса (боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»).

Роз`яснити заявникові право звернутися із заявою про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. Ю. Федчишена