Дата документу 20.08.2021 Справа № 336/7865/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2953/21 Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
Є.У.№ 336/7865/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запроріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

із апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 23389,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.09.2004 по 27.07.2015 сторони перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням суду від 30.11.2017 з відповідача на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 30.10.2017.

За період з 01.01.2019 по 30.06.2020 відповідач неналежним чином та неповністю сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 у нього виникла заборгованість по аліментам в сумі 23 389,40рн., розмір пені за порушення грошового щзобоязання становить 135 590, 05 грн. Посилаючись на вказані обставини, просила суд на підставі ст.196 СК України стягнути з відповідача 23 389, 40 грн. неустойки.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.05.2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не сплачував аліменти з поважної причини, на час розгляду справи всю заборгованість сплатив та має переплату за щомісячними платежами.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, оскільки не врахував доводи позову та надані докази по справі стосовно несплати відповідачем аліментів. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі, не врахував, що з січня по травень 2019 року відповідач не перебував у виправній установі та не сплачував аліменти. Перебування відповідача у виправній установі не позбавляє його обов`язку по утриманню дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав розрахунок заборгованості по аліментам, датований 11.09.2020, відповідно до якого станом на 31.08.2020 існує переплата зі сплати аліментів 0,05 грн. Окрім цього, ОСОБА_2 надав ксерокопію свого закордонного паспорту та медичні виписки свого батька ОСОБА_4 , видані Лікарняним комплексом ДЕІ Пеллегріні Міністерства охорони здоров`я Неаполя. Відповідач вказав, що вказані документи підтверджують те, що він з лютого по квітень 2019 року знаходився в Італійській Республіці, де працював та наглядав за своїм хворим батьком.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається.

Втім, колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору - судом.

Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду із позовом), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 08 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 08 липня 2017 року.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується шляхом помноження заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж), на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помноження та один відсоток. (за формулою: заборгованість за місяць помноженою на кількість днів прострочення та помноженою на 1 %.).

Аналогічно обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 14-616цс18).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2017року у справі №336/6143/17 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 30.10.2017р.

Виконавче провадження на підстави вищевказаного рішення суду про стягнення з відповідача аліментів було відкрите 30.11. 2017.

Згідно довідки Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжя від 09.07.2020, за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, в зв`язку з чим станом на 30.06.2020 у нього виникла заборгованість в сумі 23389,40рн. ( а.с.16).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відомо, що у червні 2019 року відповідачем був здійснений платіж у розмірі 10 200 грн. З червня 2019 року по лютий 2020 року аліменти не сплачувались.

З квитанції, наданої відповідачем від 12.07.2019, відомо, що ОСОБА_2 на рахунок Шевченківського ВДВС в рахунок погашення аліментів сплачено 5 912,00 грн., однак вказана сума не врахована державним виконавцем.

Згідно довідки № 2643 наданої Вільнянською установою виконання покарань № 11 від 22.05.2021 ОСОБА_2 утримувався в Державній установі виконання покарань № 11 з 21.06.2019 по 05.06.2020, початок строку покарання рахувати з 13.06.2019.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 21.06.2019 по 05.06.2020 ОСОБА_2 перебуваючи у виправній установі та був обмежений у можливості сплачувати аліменти на утримання дитини і це не свідчить про винну поведінку відповідача.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що період, коли утворилася заборгованість, відповідач не міг сплачувати аліменти, оскільки перебував у виправній установі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції не дав належної оцінки розрахунку заборгованості та наданим доказам по справі, залишив поза увагою те, що з січня 2019 року по травень 2019 року відповідач ОСОБА_2 не знаходився у виправній установі, проте аліментів на утримання дитини не сплачував.

Доводи ОСОБА_2 про те, що з лютого по квітень 2019 року він знаходився в Італійській республіці та доглядав за хворим батьком, жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку перед дитиною по сплаті аліментів.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Із наданого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що станом на травень 2019 року розмір заборгованості ОСОБА_2 складав 9102,25 гривень.

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, розмір пені з січня 2019 по травень 2019 року складає 48689,4 гривень.

Статтею 196 СК України визначено, що стягнення пені допускається в сумі, яка не може бути більшою 100% заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_2 підлягає пеня за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 по травень 2019 включно в розмірі 9102,25 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 гривень ( 840,80 + 1261,20)

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 по травень 2019 включно в розмірі 9102,25 гривень (дев`ять тисяч сто дві гривні 25 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь судовий збір в розмірі 2102,00 гривень (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська