Номер провадження: 22-ц/813/8365/21
Номер справи місцевого суду: 521/3815/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 Наседкіна О.І.,

адвоката відповідача ОСОБА_2 Клименко О.В.,

у відкритому судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу адвоката Демчука Ярослава Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання демонтувати самочинне будівництво, стягнення збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання демонтувати самочинне будівництво, стягнення збитків та моральної шкоди.

Разом із позовною заявою позивачем подана заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просить суд: тимчасово, до набрання законної сили судовим рішення у справі за його позовом, заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які будівельні роботи з будівництва (реконструкції) нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано наступними фактичними обставинами.

Бургіллі Жигаду, на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2011р. та на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.2011р. належать на праві власності: нежитлове приміщення - будівля складу-овочесховища, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 214,1 кв.м., та нежитлові приміщення, загальною площею 777,6 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_3 відповідно.

Власником сусідньої будівлі у вигляді нежитлових приміщень складу овочесховища, площею 415,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_2 .. Зазначена належна ОСОБА_2 будівля внаслідок незадовільного стану конструктивних елементів, відсутністю належного догляду за нею з боку відповідача та під впливом природних факторів була зруйнована.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 на земельній ділянці, права на яку належним чином не оформлені, розпочав роботи з капітального будівництва нової будівлі на місці зруйнованої, яке має всі ознаки самочинного будівництва.

Так, ОСОБА_2 облаштував фундамент під будівництво нової споруди, звів нові стіни з газобетонних блоків. Ліва бокова стіна будівлі збудована на відстані 10-15 см від стіни належної мені будівлі. Крім того, на стінах нової будівлі ОСОБА_2 встановив металеві конструкції заввишки приблизно 2-3 метри, які мають виконувати функції опор крівлі. За рахунок цих опор крівля нової будівлі буде щонайменше на 3-4 метри вища порівняно із крівлею позивача та крівлею зруйнованої будівлі ОСОБА_2 ..

При цьому, з метою укріплення цієї конструкції, ОСОБА_2 без згоди позивача вмонтував металеві опори у стіну належної позивачу будівлі, пошкодивши її.

Фактично результатом незаконних будівельних робіт є будівництво нової капітальної споруди.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 належну заявнику будівлю вже пошкоджено. Монтування опор під дах у стіну будівлі вже сьогодні призводить до потрапляння вологи у приміщення: стіни вбирають вологу, намокають та руйнуються.

Заявник вважає, що за час розгляду справи у суді та у випадку невжиття заходів забезпечення позову на час розгляду справи відповідач буде продовжувати здійснення самовільного будівництва. У разі завершення такого самовільного будівництва може утворитися ситуація, що призведе до неефективності захисту прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, та зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам здійснювати будівельні роботи з будівництва (реконструкції) нежитлових приміщень на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду.

Застосовано заходи зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_3 внести протягом десяти днів на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області грошові кошти сумою 10 000,00 грн. в якості зустрічного забезпечення відповідно до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України та надати до суду підтверджуючий документ.

В апеляційній скарзі адвокат Демчук Я.В. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення таких підстав.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із роз`ясненнями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Встановлено, що предметом позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання демонтувати самочинне будівництво, стягнення збитків та моральної шкоди.

Між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у користуванні власністю на майновий комплекс.

Отже, вживаючи заходи забезпечення позову, суд виходив із наявного спору та співмірністю заходів забезпечення із заявленими позивачем вимогами.

Адвокатом Демчуком Я.В. в інтересах ОСОБА_2 не надано до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції про співмірність вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо тлумачення норм процесуального та матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Демчука Ярослава Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 06 серпня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік