Справа № 462/434/21 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1018/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» Стасишина Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 20 березня 2015 року позивачі стали власниками нежитлового приміщення під літ. «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ПАТ «Банк «Київська Русь». Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року витребувано із володіння позивачів на користь ТзОВ «Інвест Хаус», яке є правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», вищезазначену нежитлове приміщення у зв`язку з нікчемністю договорів купівлі-продажу, укладених між позивачами та ПАТ «Банк «Київська Русь» в силу приписів ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що правочини, вчинені керівниками банку після процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку є нікчемними. Стверджує, що на підставі постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року відповідач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а право власності позивачів на зазначене майно скасовано. Зазначає, що у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Вказує, що оплата вартості нерухомого майна проведена в повному обсязі 19 березня 2015 року в сумі 5 700 000 грн., однак їй невідомий фінансовий стан відповідача, а у випадку задоволення позовних вимог у нього може не бути коштів чи іншого майна, на яке можна звернути стягнення. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки ТзОВ «Інвест Хаус» жодним чином не обмежене у користуванні та розпорядженні майном. З наведених підстав просить накласти арешт на нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1.

Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт стверджує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надав перевагу самим лише доводам заявника, не враховуючи при цьому інтереси відповідача, оскільки відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а намір відповідача на відчуження майна є лише припущенням позивачів. Зазначає, що позивачем не подано доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування арешту, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказує, що суд не здійснив оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Вважає, що не набуло права власності на нежитлову будівлю під літ. «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а лише викупило можливість його набуття в майбутньому після вирішення судової справи, тобто мало місце правонаступництво деяких прав продавця ПАТ «Банк «Київська Русь», відтак між позивачами та ТзОВ «Інвест Хаус» не може бути жодних правовідносин, оскільки за договором купівлі-продажу майнових прав, які є відмінними від права власності, до ТзОВ «Інвест Хаус» перейшли лише майнові права, а не обов`язки ПАТ «Банк «Київська Русь». З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» Стасишина Р.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а вжиття заходів забезпечення позову зможе забезпечити виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 2 850 000 грн., що в сукупності становить 5 700 000 грн.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240782425 від 18 січня 2021 року підтверджується, що нежитлова будівля під літ. «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на праві приватної власності.

Підставою для державної реєстрації права власності на вищезазначене нежитлове приміщення за Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» стала постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 462/4045/15.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року витребувано із володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», нежитлову будівлю під літерою «Б-3», загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту, ОСОБА_1 покликається на те, що відчуження відповідачем спірного майна, яке витребувано з володіння позивачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» може істотно утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність інформації про фінансовий стан відповідача та наявності коштів на його рахунках, сума яких відповідала б заявленим позовним вимогам.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність та обґрунтованість заяви, а відтак вважав за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1.

Суд першої інстанції вважав, що такий вид забезпечення позову слід застосувати з метою недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливить його відчуження до вирішення спору по суті, який виник з приводу застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів у розмірі 5 700 000 грн., що по суті відповідає вартості нежитлової будівлі під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1, на яку накладено арешт.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги інтереси усіх учасників справи, зокрема відповідача, права якого можуть бути порушені застосуванням заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, що перебуває у його власності, не заслуговують на увагу, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову не створюють перешкод апелянту в користуванні спірним майном, не обмежують права апелянта щодо користування цим майном.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.