ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/3146/19

Провадження № 22-ц/818/4576/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Бурлака І.В., Кругової С.С.,

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року, ухвалене суддею Одарюк М.П., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обгрунтування позову зазначає, що 18 грудня 2017 року між АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 101/2017-Т, відповідно до якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 16 січня 2018 року між АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобі №АК/7750797, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих в наслідок експлуатації транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 08 березня 2018 року на автодорозі Р-79-М-18 ( Ізюм - Борова) сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 , внаслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. 13 березня 2018 року АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» отримало від ОСОБА_2 повідомлення про настання ДТП, а 11 травня 2018 року заяву про виплату страхового відшкодування за договором від 18 грудня 2017 року. 25 травня 2018 року АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та на підставі Звіту №124/03/18 про оцінку колісного транспортного засобу складено страховий акт №220/2018-Т, відповідно до якого сума страхового відшкодування за договором від 18 грудня 2017 року склала 412 964,96грн ( з урахуванням безумовної франшизи в розмірі 20 599грн та зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ у розмірі 78 951,44грн). На підставі цих документів вказана сума була перерахована АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням №933 від 01 червня 2018 року. На момент ДТП також діяв договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7848941 від 09 січня 2018 рок укладений між ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 , за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На підставі поданих ними документів до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», за договором №3 останнім сплачено на їх користь страхове відшкодування у розмірі 100 000грн, що підтверджується платіжним дорученням №3Р036148 від 07 травня 2019 року. На виконання умов договору №1 ними на користь ОСОБА_3 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 81 000грн, що підтверджується платіжним дорученням №1576 від 21 травня 2019 року. Вказує на те, що після виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 до АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» як до страховика за договором №1 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний внаслідок ДТП збиток, у розмірі 412 964,96грн. Тобто за завдану внаслідок ДТП шкоду у відповідній частці повинен відповідати ОСОБА_1 , як один із учасників ДТП , внаслідок дій якого була завдана шкода. Оскільки вина водіїв у настанні ДТП є однаковою, а шкода, завдана внаслідок ДТП, повинна відшкодовуватися водіями у рівних частках (50%), то відповідно ОСОБА_1 є відповідальним за половину завданої внаслідок ДТП сукупної шкоди, яка становить 147 982,48грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року позов АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ», просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано зміст протоколів про адміністративні правопорушення та висновки судової автотехнічної експертизи, якими встановлена обопільна вина обох учасників ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що позивач помилково вважає, що у даному випадку діє презумпція вини завдавача шкоди передбачена ст.1187 ЦК України, а практика Верховного Суду на яку він посилається застосована невірно. Встановлення та доведення вини є обов`язком сторони, якій завдано шкоду.

Висновки судових експертиз не встановлюють вину двох водіїв.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 липня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у вчиненні ДТП позивачем не доведена.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 березня 2018 року на автодорозі Ізюм-Борова сталося ДТП за участі транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Лендкрузер 200», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті даного ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками вказаного ДТП були складені протоколи про адміністративні правопорушення БР №099838 від БД №014610, відповідно по відношенню обох водіїв вказаних транспортних засобів.

Постановою Ізюмського районного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року у справі №623/645/18 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого передбаченого ст.124 КУпАП.

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Доказів оскарження вказаної постанови в апеляційному порядку матеріали справи не містять. Постанова набрала законної сили.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Тойота Ленд крузер 200», державний номерний знак НОМЕР_3 , на автодорозі Ізюм-Борова, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості руху, при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, порушив п.12.1 та 13.3 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

В рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею призначалася судова-автотехнічна експертиза.

Так згідно висновку комісійної судової авто-технічної експертизи №12830 від 22 червня 2018 року де зазначено два варіанти розвитку механізму даної дорожньо-транспортної пригоди:

згідно другого варіанту складеного на підставі пояснень ОСОБА_1 в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів не залежала від дій водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_1 та уникнення зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruser 200 не визначалось односторонніми діями водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_1 , а цілком залежало від водія автомобіля Toyota Land Cruser 200 ОСОБА_2 .

В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року у справі №623/648/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 08 березня 2018 року громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mersedes-BenzSprinter 413 cdi», державний номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі Ізюм-Борова, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості руху, при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «ToyotaLandCruiser 200», державний номерний знак НОМЕР_3 ,, під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження,чим порушив п. 12.1 та 13.3 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

В рамках розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, суддею призначалася судова-автотехнічна експертиза.

Згідно висновку комісійної судово автотехнічної експертизи №12829 від 22 червня 2018 року експертами надано два варіанти відповіді.

1-й варіант - згідно пояснень водія ОСОБА_1 :

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mersedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 , повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів не залежала від дій водія автомобіля Mersedes- BenzSprinterОСОБА_1 та уникнення зіткнення з автомобілем ToyotaLandCruiser 200 не визначалось односторонніми діями водія автомобіля Mersedes- BenzSprinterОСОБА_1 , а цілком залежало від дій водія автомобіля ToyotaLandCruiser 200 ОСОБА_2 .

В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Mersedes-BenzSprinter ОСОБА_1 не вбачається не відповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України які б, з технічної точки зору,знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

2-й варіант - згідно пояснень водія автомобіля Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_2 :

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mersedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Mersedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Mersedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_2 , повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання постанови, за поясненнями водія ОСОБА_2 : «Чи мав водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 технічну можливість уникнути ДТП?» та «Чи знаходяться, з технічної точки зору, дії водія автомобіля Toyota Land Cruiser 200 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної ситуації і настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди?», - експертним шляхом, на даному етапі дослідження неможливо.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 рок скасовано в частині визнання винним ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанова судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області залишена без змін.

При цьому, скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині визнання вини ОСОБА_1 у вчинені даного ДТП апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції мав вирішити питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків, передбачених частиною 2 статті 38 КУпАП, оскільки з дня вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 014610 від 08 березня 2018 року пройшло більше ніж пів року.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного ДТП.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Положенням частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Оскільки ДТП сталося внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, обидва водія є спричинителями шкоди та повинні довести, що шкода завдана не з їх вини.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо відсутності вини якогось із водії у вчинені вказаного ДТП.

Колегія суддів з урахуванням наведеного, вимог ст.1188 ЦК України, встановлених обставин у справ про адміністративні правопорушення та висновків комісійних судових авто-технічних експертиз №12830 від 22 червня 2018 року та №12829 від 22 червня 2018 року вважає доцільним визначити частку вини водія транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2 в розмірі 50%, враховуючи те, що ДТП сталося внаслідок невиконання останнім вимог п. 12.1 та 13.3 ПДР України та визначити частку вини водія транспортного засобу та транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 , в розмірі 50%, враховуючи те, що ДТП сталося внаслідок невиконання останнім п. 12.1 та 13.3 ПДР України

Посилання відповідача на те, що оскільки провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, відсутні правові підстави щодо стягнення з нього шкоди, колегією суддів не приймаються, оскільки вказана обставина не спростовує факту наявності вини особи. Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові ВСУ у справі №910/18319/16 від 07 лютого 2018 року.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. (постанова ВСУ №927/623/18 від 16 квітня 2019 року).

З урахування обставин ДТП, враховуючи не лише кількість порушень вчинених кожним із учасників ДТП, а й їх важкість, колегія суддів вважає водії винні у ДТП однаковою мірою, тому на ОСОБА_1 покладається обов`язок відшкодувати 1/2 частину збитків, спричинених в результаті ДТП власнику транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Матеріали справи свідчать, що на момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного) №101/2017, укладений 18 грудня 2017 року між АТ «СК «Мега-Гарант» та ОСОБА_2 . Згідно зазначеного Договору ліміт страхової відповідальності 2 059 900грн, франшиза 1%.

Матеріали справи також свідчать, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ТойотаЛендкрузер 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ" відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7750797 від 16 січня 2018 року. Ліміт відповідальності складає 100 000грн. Розмір франшизи 2 000грн.

13 березня 2018 року до ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» від ОСОБА_2 надійшла заява (повідомлення) про настання події, що має ознаки страхового випадку, 11 травня 2018 року заява про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту № 124/03/18 про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу наданого автомобіля "Тойота Ленд крузер 200», державний номерний знак НОМЕР_3 складає 511 476,94грн.

При цьому, ПАТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ" було виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного) №101/201 від 18 грудня 2017 року, суму в розмірі 412 964,96грн. (з урахуванням безумовної франшизи яка становить 20 599грн. зменшення на суму ПДВ у розмірі 78 951,44грн.), що підтверджується копією платіжного доручення №933 від 01 червня 2018 року.

Також, матеріали справи свідчать, що в порядку вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся відповідач ОСОБА_3 , як власник пошкодженого транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі вказаної заяви ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» виплачено ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 81 000грн. (за вирахування франшизи в розмірі 2 000грн.)

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , застрахована ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно поліса № АК/7848941, термін дії з 12 січня 2018 року по 11 січня 2019 року. Згідно зазначеного Договору ліміт страхової відповідальності 100 000грн, франшиза 0грн.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ " КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" згідно поліса №АК/7848941

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить - 100 000грн.

Матеріали справи свідчать, що 07 травня 2019 року ПрАТ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" виплатило ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» суму страхового відшкодування в розмір 100 000грн.

При цьому, визначаючи суму стягнення апеляційний суд виходить із загальної суми збитків спричинених власнику транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 412 964,96грн., 50% від якої (частина вини у вчиненні ДТП відповідача) становить 206 482,48грн., від якої слід відрахувати суму виплаченого страхового відшкодування страховою компанією відповідача ПрАТ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" в розмірі 100 000грн., що становитиме 106 482,48грн.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 106 482,48грн. (412 964,96грн. (сума страхового відшкодування) / 2 = 206 482,48грн. - 100 000грн. (виплата страхового відшкодування згідно полісу).

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Згідно ч1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2021 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (місцезнаходження: вул. Донця-Захаржевського, буд.6/8, м. Харків, ) шкоду в розмірі 106 482,48грн. (сто шість тисяч гривень чотириста вісімдесят дві гривні 48коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (місцезнаходження: вул. Донця-Захаржевського, буд.6/8, м. Харків, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3 982,58грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві гривні 58коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.В. Бурлака

С.С. Кругова