Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9674/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/9674/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (тепер Акціонерне товариство «Райффайзен Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року, ухваленого під головуванням судді Адамовича О.Й. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 19 875,53 доларів США, що еквівалентно 439 393,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9690/81/112766. Згідно умов даного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 02.07.2027 року, процентна ставка за користування кредитними коштами складає 12,50% річних. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, утворилася заборгованість, яка станом на 16.07.2015 року становить 19857,53 долари США, що еквівалентно 439393,95 грн., та складається з: 17239,68 доларів США заборгованість за кредитом; 1260,12 доларів США заборгованість за відсотками; 1375,73 доларів США нарахованої пені.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 18699,80 доларів США, що еквівалентно 413401,75грн., з яких: 17239,68 доларів США заборгованість за кредитом; 1260,12 доларів США заборгованість за відсотками; 200,00 доларів США нарахованої пені.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 366,04 доларів США скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Також просив змінити розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Банк, 15.05.2015 року пред`явивши вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк кредитування, і з цього часу був позбавлений права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представник відповідача оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими з 15.05.2015 року на суму 366,04 доларів США, а тому в решті рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (тепер АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9690/81/112766, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 02.07.2027 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,50% річних.

Із розрахунку, наданого позивачем встановлено, що станом на 16.07.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 19857,53 долари США, що еквівалентно 439393,95 грн., та складається з: 17239,68 доларів США заборгованість за кредитом; 1260,12 доларів США заборгованість за відсотками; 1375,73 доларів США нарахованої пені.

15 травня 2015 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно якої банк зазначив про наявність простроченої заборгованості в розмірі 193,10 доларів США прострочений кредит, 814,94 долари США заборгованість за процентами. Керуючись кредитним договором, ст. ст. 625, 1050 ЦК України банк вимагав протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме 17251,57 долари США заборгованість по сумі кредиту, 814,94 долари США заборгованість за процентами; розрахована пеня (а.с. 23 т. 1).

Вказана обставина не заперечувалася стороною відповідача, що вбачається із його заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги на дане рішення суду.

Заперечуючи щодо позову в частині нарахування відсотків починаючи з 15.05.2015 і по 16.07.2015, ОСОБА_1 , з посиланням на усталену практику Верховного Суду, стверджував про те, що з моменту направлення позивачем 15.05.2015 вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором він (позивач) був позбавлений права нараховуватипередбачені договором проценти за кредитом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, поза увагою відповідача залишилась та обставина, що відповідно до вимоги про виконання грошових зобов`язань банк вимагав від позичальника здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги.

За закінченням вказаного терміну, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із даним позовом, у якому розрахунок заборгованості приведено станом на 16 липня 2015 року, тобто після спливу 60 днів, визначених вимогою про дострокове погашення кредиту.

Аналізуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що право кредитодавця - АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до зазначеної вище правової позиції суду касаційної інстанції, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося саме після спливу 60 днів, визначених вимогою Банку, а не з 15 травня 2015 року, як про те стверджує відповідач.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішивши спір та стягнувши із відповідача всю заявлену позивачем суму заборгованості за кредитним договором, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення цих вимог.

Що ж стосується аргументів апеляційної скарги з приводу вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат, то колегія суддів виходить з таких мотивів.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (підпункт 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час подання позовної заяви до суду).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить: з 01 січня 2015 року - 1218 грн.

Таким чином, судовий збір за позов, ціна якого становить 439 393,95 грн. складає: 439393,95 х 1% = 4393,94 грн.

Разом з тим, Законом України «Про судовий збір» було встановлено обмеження максимальної суми судового збору, а тому Банком було сплачено судовий збір в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, тобто 3654 грн. (1218,00 грн. х 3).

Судом першої інстанції було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18 699,80 доларів США, що еквівалентно 413 401, 75 грн.

Ставка судового збору за подання позову з ціною 413 401, 75 грн. становить 4134,02 грн. (1% від ціни позову), разом з тим, враховуючи обмеження максимальної суми сплати судового збору, підлягає оплаті судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (в розмірі трьох мінімальних заробітних плат).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача судовий збір в розмірі, передбаченому вимогами Закону України «Про судовий збір» та документально підтверджений стороною позивача.

Доводи особи, що подала апеляційну скаргу, по суті зводяться до невірного тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються апеляційним судом при перегляді даної справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.08.2021.

Головуючий Судді