СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/8370/21

пр. № 2/759/4369/21

26 липня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головування судді Сенька М.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про застосування наслідків нікчемного правочину, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Заєць І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 52598837 від 10.06.2020 року 18:06:20, скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про іпотеку №36827517 (спеціальний розділ) земельної ділянки з кадастровим номером :75:389:0242 загальною площею 0.07га, цільове призначення - для ведення садівництва, іпотекодержатель - Державна іпотечна установа .

Позов мотивовано нікчемністю правочину на підставі якого внесений запис про іпотеку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 27.05.2021 року, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження.

На забезпечення позову судом заборонено Державній іпотечній установі , а також особам, які виконують функції державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий №:75:389:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, про що 27.05.2021 року постановлена відповідна ухвала.

Відповідачі відзиви на позов не надіслали, третя особа та позивач надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, будь-яких інших заяв та клопотань не надходило. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, за наявними матеріалами.

Судом встановлено таке.

Позивач є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий №:75:389:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; Категорія земель: Землі сільськогосподарського призначення; Цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; Вид використання: для ведення садівництва (див. Державний акт на право власності на земельну ділянку).

Дану земельну ділянку позивач 23.01.2008 року передав в іпотеку ВАТ «КБ «Надра» (в подальшому змінено назву на ПАТ КБ «Надра»), як забезпечення виконання зобов`язань по кредитного договору №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року, про що сторони уклали договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.П. за реєстровим №310.

Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Заєць І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 10.06.2020 року, індексний номер: 52598837 о 18:06:20 годин було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме запис про іпотеку №36827517 (спеціальний розділ), де зазначено нового іпотекодержателя - Державна іпотечна установа.

Підставою прийняття такого рішення державним реєстратором є Договір про відступлення прав вимоги №б/н від 21.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Заєць І.О., відповідно до якого, разом з іншим, відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року та договором іпотеки від 23.01.2008 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра».

Позивач в заяві посилався на нікчемність Договору про відступлення прав вимоги №б/н від 21.05.2020 року в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором, оскільки даний правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина на землю, як об`єкта права власності українського народу, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави(стаття 14 Конституції України); порушує правовий режим обмежених в обігу об`єктів цивільного права (землі сільськогосподарського призначення), а отже є таким, що порушує публічний порядок. В зв`язку із зазначеним просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Статтею 14 Конституції України задекларовано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 22 Земельного кодексу України, в чинній редакції на момент укладання Договору про відступлення прав вимоги від 21.05.2020 року, визначає обмежений суб`єктний склад прав власності на землі сільськогосподарського призначення.

Частиною 1 статтею 23 ЗК України встановлено, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Набувати у власність земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва мають право виключно громадяни України мають право (ст. 35 ЗК України).

Згідно зі ст. 133 ч. 4 ЗК України, заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути лише банки.

Банк, як це встановлено ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

В Державному реєстрі банків (https://bank.gov.ua/ua/supervision/institutions) відомості про Державну іпотечну установу відсутні.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про іпотеку», іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Реалізація переданих в іпотеку земельних ділянок сільськогосподарського призначення при зверненні стягнення на предмет іпотеки здійснюється на прилюдних торгах. Покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути особи, визначені Земельним кодексом України.

Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

З аналізу наведених норм закону, можна прийти до висновку, що землі сільськогосподарського призначення є обмежено оборотоздатним об`єктом цивільного права.

Згідно зі ст. 203 ч. 1 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В пункті 18 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, в тому числі і правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 р., "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 р., "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 р., "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 р.) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого Протоколу, якщо б хоча одного критерію не буде додержано.

З урахуванням практики ЄСПЛ щодо застосування статті 1 Першого Протоколу та згідно із засадами українського цивільного та земельного законодавства - застава (іпотека) земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути допустимими тільки з підстав, чітко визначених законом.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Венеціанська комісія у своїй доповіді від 04 квітня 2011 року "Верховенство права" вказала, що правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Як вказав Європейський Суд у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін).

Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17 зокрема зазначено (п.75),що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що Договір про відступлення прав вимоги від 21.05.2020 року укладений між Державною іпотечною установою та ПАТ КБ «Надра» в частині передачі прав по іпотечному договору від 23.01.2008 року, предметом якого є земельна ділянка на АДРЕСА_1 , кадастровий №:75:389:0242, - є нікчемним.

Власник земельної ділянки або землекористувач, відповідно до ст. 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Положення ст. 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 р. у справі N 6-648цс16).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 3 ст 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)».

Виходячи з того, що спірне рішення державного реєстратора про реєстрацію прав іпотекодержателя за Державною іпотечною установою прийнято на підставі нікчемного правочину, суд вважає таке рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню, з одночасним припиненням прав іпотекодержателя - Державної іпотечної установи за договором іпотеки від 23 січня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.П. за реєстровим №310.

Суд вважає такий спосіб, є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Що стосується вимог позову про скасування запису державного реєстратора, то суд вважає їх такими, що заявлені зайво.

За наведених рішень, витрати позивача на розгляд справи, що складаються із судового збору, мають бути компенсовані йому відповідачам в рівних частках, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову підлягають скасуванню після набрання рішенням законної сили, відповідно до приписів ст. 158 ЦПК України.

На підставі наведених в рішенні норм закону, Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про застосування наслідків нікчемного правочину задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць Інни Олександрівни від 10 червня 2020 року № 52598837 про державну реєстрацію обтяження, іпотеки на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:389:0242, за суб`єктом Державна іпотечна установа, податковий номер 33304730, з одночасним припиненням прав іпотекодержателя - Державної іпотечної установи, податковий номер 33304730, за договором іпотеки від 23 січня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.П. за реєстровим №310.

Скасувати заходи забезпечення позову, що вжиті на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року, у вигляді заборони Державній іпотечній установі , а також особам, які виконують функції державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий №:75:389:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнути з Державної іпотечної установи () та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІН НОМЕР_1 ) по 2708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. судового збору, з кожного.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Сенько М.Ф.