КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5330/20 головуючий у І інстанції: Марфіна Н.В. провадження 22-ц/824/7512/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Київ від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання права власності за набувальною давністю.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що вона зареєстрована та постійно проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10 листопада 2003 року, житловий будинок АДРЕСА_1 (у тому числі усі без виключень вбудовані нежитлові приміщення) прийнятий до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району у місті Києві.

Вказувала, що з 10 жовтня 2008 року вона є користувачем групи нежилих підвальних приміщень №59 та №61 загальною площею 120,6 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 .

Згідно із листом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 січня 2016 pоку позивача повідомлено, що нежилі приміщення (групи приміщень №59, №60, №61 згідно плану підвального поверху) на АДРЕСА_1 до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не передано.

Таким чином, вважала вказані нежилі приміщення не перебувають у сфері управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивачеві не відомо, до чиєї сфери управління належать спірні нежилі приміщення групи примі №59 та №61 на АДРЕСА_1 .

Згідно із Довідкою №450 від 22 листопада 2019 року виданою житлово-експлуатаційною дільницею №402 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, позивачка (мешканка квартири АДРЕСА_1 ) в період з 10 жовтня 2008 року по 07 листопада 2019 року являється користувачем групи нежитлових підвальних приміщень №59,61 загальною площею 120,6 кв.м.

Крім того, в даній довідці міститься наступна інформація, що нежитлові приміщення №59 та №61 мають ізольовані від житлової частини розосереджені входи та виходи №І та №ІІ згідно технічного паспорту будинку; вищезазначені нежитлові підвальні приміщення не призначені для забезпечення експлуатації будівлі, не відносяться до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин; в даних нежитлових підвальних приміщеннях відсутнє технічне обладнання загально будинкового призначення.

Вказувала, що спорів щодо володіння та права на користування позивачем даними приміщеннями з 10 жовтня 2008 року не виникало, наявності речових прав на дане майно ніким не заявлялося, користування позивачем спірним об`єктом нерухомості ніким не оскаржувалося, позивачеві не відомо в чийому управлінні перебуває спірний об`єкт.

Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на групу нежитлових підвальних приміщень №59 та №61 загальною площею 120,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Київ від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини викладені нею в позовній заяві, а саме, що спірні приміщення є самостійним об`єктом цивільних правовідносин, якими позивачка відкрито користувалась понад десять років.

Вказує, що власник приміщень їй невідомий.

Вважає, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову, зауважуючи, що відповідачем її доводи та надані докази спростовані не були.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі, представник Київської міської ради - Друцька О.Г. виступила проти її задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені законом правові підстави для визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю у їх сукупності позивачем не доведені, зокрема, не доведено безперервності та терміну володіння, відкритості, та того що спірне майно дійсно є самостійним об`єктом цивільного обороту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 листопада 2019 року за номером 278 у ЖЕД №402 була зареєстрована заява позивачки на ім`я начальника ЖЕД №402 з проханням видати їй довідку про те, що позивачка в період з 10 жовтня 2008 року по 07 листопада 2019 року, являється користувачем групи нежитлових приміщень №59 та №61 загальною площею 120,6 кв.м.

22 листопада 2019 року позивачу була видана довідка №450, яка містить засвідчення «Нач. ЖЕД-402 підпис ОСОБА_3 » та згідно якої, ОСОБА_1 , мешканка квартири АДРЕСА_1 в період з 10 жовтня 2008 року по 07 листопада 2019 року, тобто по теперішній час, являється користувачем групи нежитлових підвальних приміщень №59 та №61 (згідно Додатків) загальною площею 120,6 кв.м. Група нежитлових приміщень №59 та №61 мають ізольовані від житлової частини розосереджені входи та виходи №І та №ІІ згідно технічного паспорту будинку. Вищезазначені нежитлові підвальні приміщення не призначені для забезпечення експлуатації будівлі, не відносяться до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. В даних нежитлових підвальних приміщеннях відсутнє технічне обладнання загально будинкового призначення. До довідки надано викопіювання з технічного паспорту на будинок, а саме: план підвального поверху, оціночний акт, технічний опис конструктивних елементів будівлі, журнал внутрішніх обмірів та призначення приміщень підвального поверху буд. АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 листопада 2003 року №2079 «Про прийняття-передачу відомчого житлового фонду, службового житла, нежитлових будинків, зовнішніх інженерних мереж, об`єктів комунального призначення, обладнання об`єктів енергопостачання, виробничої майстерні та об`єктів соціальної інфраструктури Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно»: прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передати до комунальної власності територіальних громад Деснянського та Дніпровського районів у місті Києві відомчий житловий фонд згідно з додатком 1.

У вказаному додатку №1 по Дніпровському району під №7 значиться житловий будинок АДРЕСА_1 , у тому числі вбудовані нежитлові приміщення.

За змістом розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10 грудня 2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві» постановлено: 1. Затвердити переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. 4. Здійснюючи управління об`єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження, районні в місті Києві державні адміністрації: 4.4. Здійснюють облік та закріплення майна на праві господарського відання (оперативного управління) за підприємствами, забезпечують проведення в установленому порядку інвентаризації, закріпленого за ними майна. 4.5. Здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням закріпленого за підприємствами майна. Виявляють комунальне майно, яке тимчасово не використовується, та вносять пропозиції щодо умов його подальшого використання. 4.16. Забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва.

У додатку №4 «Перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» до вказаного розпорядження під номером 672 у таблиці №5 «Житлове господарство» значиться житловий будинок АДРЕСА_1 із зазначенням загальної площі (5693,80) без окремого вказання площі нежитлових приміщень.

За змістом листа Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №08/9133 від 27 квітня 2020 року, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 передано до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації без зазначення допоміжних підвальних приміщень житлового будинку. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 квітня 2018 за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради зареєстровано підвальні приміщення площею 241,9 кв.м. Нежитлові підвальні приміщення №59 та №61 загальною площею 120,6 кв.м. до вище зазначеної площі не входять та є допоміжними підвальними приміщеннями житлового будинку, де розташовуються каналізаційні мережі. Допоміжні підвальні приміщення житлового будинку є сумісною власністю мешканців будинку та майном комунальної власності територіальної громади міста Києва. Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією вживаються заходи, що спрамовані на державну реєстрацію нежитлових підвальних приміщень за адресою АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Згідно листа начальника ЖЕД-402 №523 від 17 вересня 2020 року, площа підвального самовільно зайнятого позивачем приміщення складає 120,6 кв.м. При обстеженні підвальних приміщень №59 та №61 встановлено, що частково окремі приміщення, що входять до складу приміщень №59 та №61 пусті, санвузли непрацюючі, в інших знаходяться підмости малярні, коробка від стенду, пластикові пляшки з мінеральною водою, залишки будівельних матеріалів після ремонту квартири, старий одяг та взуття в невеликій кількості, старі пусті картонні коробки, дерев`яні піддони. ОСОБА_1 було запропоновано винести власні речі з самовільно зайнятих підвальних приміщень, в зв`язку з грубим порушенням Правил пожежної безпеки, у відповідності до ст. 7 Закону України та норм санітарно-епідеміологічного напрямку. При спробі надання припису, ОСОБА_1 від припису та підпису відмовилась. Припис направлено ОСОБА_1 поштовим відправленням 17 вересня 2020 року. Станом на 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 замінила замок, яким було закрито вхід ІІ в підвальне приміщення на власний. На вході №59/8 також висить її власний замок. Вище зазначені підвальні приміщення були зайняті ОСОБА_1 самовільно.

За змістом акту від 12 травня 2020 року, затвердженого директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про перевірку фактів, викладених у запиті Київської місцевої прокуратури №4, комісія розглянувши письмові пояснення посадових осіб ЖЕД-402 встановила наступне. 07 листопада 2019 року мешканка квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 письмово звернулась до ЖЕД-402 з проханням надати довідку про те, що вона дійсно є користувачем групи підвальних приміщень №59 та №61 в період з 10 жовтня 2008 року по 07 листопада 2019 року. З пояснень старшого майстра ЖЕД-402 ОСОБА_4 стало відомо, що вона ( ОСОБА_4 ) отримавши дану заяву та у відсутності начальника ЖЕД-402 (згідно з поясненнями начальника дільниці ОСОБА_3 , яка в цей час була відсутня у приміщенні ЖЕД та перебувала на об`єктах) прийняла самовільне рішення про надання довідки заявнику за своїм підписом замість підпису начальника ЖЕД, що суперечить посадовим обов`язкам старшого майстра. Складена та фактично підписана старшим майстром дільниці ОСОБА_4 довідка про те, що ОСОБА_1 є користувачем підвального приміщення площею 120,6 кв.м. не відповідає дійсності через те, що на той час ОСОБА_1 самовільно займала 40,6 кв.м. підвальних приміщень. Про факт надання вказаної довідки заявнику старший майстер ОСОБА_4 не доповіла начальнику ЖЕД-402. Таким чином, діяння старшого майстра ОСОБА_4 спричинило загрозу самовільного заняття та оформлення у власність ОСОБА_1 вказаних приміщень, які є спільною сумісною власністю усіх мешканців будинку і відносяться до допоміжних приміщень. Причинами оформлення довідки, яка не відповідає дійсності, є неправомірна поведінка старшого майстра ОСОБА_4 , відсутність належного контролю за використанням допоміжних нежитлових приміщень у будинку зі сторони начальника ЖЕД-402 ОСОБА_3 . Окрім іншого, комісією було вирішено, за неправомірну поведінку щодо оформлення довідки №450 від 22.11.2019 року, яка не відповідає дійсності, притягнути до дисциплінарної відповідальності старшого майстра ЖЕД-402 ОСОБА_4 .

Відповідно до припису за підписом начальника ЖЕД-402 від 17 вересня 2020 року, в зв`язку з самовільним встановленням замків на входи до підвального приміщення за адресою по АДРЕСА_1 та ненадання вільного доступу працівникам ЖЕД для обслуговування інженерних мереж, а також захаращення власними речами, що грубо порушує Правила пожежної безпеки, у відповідності з ст. 7 Закону України та норми санітарно-епідеміологічного напрямку, ОСОБА_1 було вказано на необхідність терміново відновити вільний доступ до самовільно зайнятих підвальних приміщень та прибрати власні речі. Також ОСОБА_1 була попереджена, що в разі невиконання вимог даного припису, працівниками ЖЕД буде замінено замки та проведено прибирання її речей, а на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

За змістом листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 квітня 2018 року, згідно даних реєстрових книг КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право комунальної власності чи право державної власності на підвальні приміщення №59, 60, 61, що розташовані в буд. АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 вересня 2020 року, 23 вересня 2020 року зареєстроване право комунальної власності за територіальною громадою м. Києва на нежитлові приміщення (групи приміщень №59, №60, №61), підвал, літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 року.

За змістом рішення Київської міської ради №284/5096 від 02 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення (додаються до оригіналу).

У додатку №4 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Дніпровському районі» до вказаного рішення під номером 773 у таблиці №6 «Житлове господарство» значиться житловий будинок АДРЕСА_1 .

Попередньо питання комунальної власності були врегульовані рішенням Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 року «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», яким також затверджувався перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатком 1. Затверджувався перелік об`єктів комунальної власності територіальних громад районів міста Києва згідно з додатками 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11. Затверджувався перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передаються до сфери управління виконавчих органів районних у місті Києві рад, згідно з додатком 12.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) від 14 травня 2019 року навела такі правові висновки:

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Таким чином, за змістом ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Місцевий суд вірно зауважив, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження періоду користування (тобто давності володіння), дійсної відсутності у спірних приміщеннях технічного обладнання загальнобудинкового призначення, наявності у приміщень статусу самостійного об`єкту цивільно-правових відносин та що відповідно ці приміщення не є допоміжними, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять як належного підтвердження періоду користування, так і безперечних доказів того, що спірне майно є самостійним об`єктом цивільного обороту, не відноситься до приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку, до допоміжних приміщень, у яких розташовуються загальнобудинкові комунікації, на які ураховуючи положення ст. 382 ЦК України не може бути визнане право власності за набувальною давністю.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Київ від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: