ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛ А

Іменем України

05 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 644/1566/19

провадження № 22-ц/818/5012/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Павлова Єгора Олеговича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурна Дар`я Вікторівна, про розірвання договору довічного утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у складі судді Саркісян О.А.,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 04 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 04 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д. В., за реєстровим номером № 459. Скасовано заборону на вказану квартиру, накладену 04.08.2018 приватним нотаріусом, за реєстровим номером 460.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлов Є.О., задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2021 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

03.08.2021 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павлов Є.О. звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що позивач є людиною похилого віку (97 років) з наявними проблемами зі здоров`ям, а отже існує ризик того, що до ухвалення судового рішення достроково настане обставина передбачена спірним договором довічного утримання (смерть відчужувача), за якою відповідач ОСОБА_3 , як набувавч за договором, матиме змогу реалізувати вказане майно, що у майбутньому унеможливить виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи в 2019 році позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід 1-ї групи ВВВ, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 04 серпня 2018 року між сторонами, посвідчений 04 серпня 2018 року приватним нотаріусом ХМНО Чепурною Д. В., за реєстровим номером № 459.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 наразі не набрало законної сили та переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії. ( пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року , роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна щодо об`єкта не рухомого майна, право власності на спірну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання (догляду) , серія та номер :459, виданого 04.08.2018.

Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень ОСОБА_1 є обтяжувачем цього майна.

Згідно із ч. 1 ст .754, ч. 2 ст. 755 ЦК України набувач за договором довічного утримання не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Отже, суд апеляційної інстанції, враховуючи доводи викладені представником позивача, та те, що право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем, приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, адже наявні підстави вважати, що спірна квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, що унеможливіть або утруднить виконання судового рішення суду першої інстанції, в разі набрання ним законної сили.

Проте, колегія суддів не може погодитися із обраним стороною позивача способом забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, враховуючи таке.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що визначений представником позивача спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, що може призвести до шкоди.

Задля уникнення обмеження права користування відповідача належним йому майном, колегія суддів вважає доцільним обрати засіб забезпечення заявленого ОСОБА_1 позову шляхом заборони відповідачу відчужувати вищевказане нерухоме майно до вирішення справи по суті, що не обмежить жодним чином право власника на його користування, а лише, щодо його розпорядження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача.

Керуючись ст. ст.149,150, 153 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Павлова Єгора Олеговича про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження у будь-який спосібнерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук