ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1076/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року (суддя Продан Б.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що на підставі усної домовленості про подальший продаж автомобіля «PEUGEOT, модель 807» за умови його розмитнення до 30.08.2019 передав ОСОБА_1 2650 дол. США.

Зазначений автомобіль ОСОБА_1 не розмитнив та не передав у власність позивачу, тобто не виконав умови домовленості, внаслідок чого безпідставно набув зазначені кошти, тому позивач змушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 2650 дол. США та усі судові витрати по справі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2020 року накладено арешт на майно, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , а саме 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 доларів США як кошти, які були передані на купівлю автомобіля, та 908 грн. судового збору на користь держави.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року доповнено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2021 року, зазначивши:

Позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 доларів США як кошти, які були передані на купівлю автомобіля, та 908 грн. судового збору на користь держави.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 250 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, стягнути на його користь з ОСОБА_2 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Вважає вказане рішення постановленим без належного врахування обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що будь-які грошові кошти ним не було отримано від позивача, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували саме факт передавання зазначених коштів.

Суд першої інстанції аргументує рішення тим, що між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач мав передати у власність позивача транспортний засіб, тоді як за положеннями ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Таким чином, в даному випадку сторонам необхідно було укласти письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, чого зроблено не було.

Фактично між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та не закріплено умови передачі грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ним було передано завдаток відповідачу, однак, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

На думку апелянта позивач неправомірно посилався у позові на ст. 1212 ЦК України щодо безпідставного отримання чи збереження майна. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулось. Тому договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, в тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Щодо відшкодування з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, апелянт зазначає, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем ОСОБА_2 представнику коштів у розмірі 15250 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, тоді як за положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на думку апелянта, підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15250 грн. відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року - без змін, стягнути з відповідача усі судові витрати.

Зазначає, що про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 2500 доларів свідчать письмові докази, а саме протокол (заява) та пояснення відповідача від 29.08.2019, згідно яких останній сам особисто звернувся до поліції та підтвердив, що отримав від ОСОБА_2 вказану суму коштів, та вказував про домовленість, що ОСОБА_2 придбає у нього автомобіль тільки за умови його розмитнення до 30.08.2019.

Крім того, факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 коштів у розмірі 2500 доларів США досліджувався та встановлено це у постанові Вінницького апеляційного суду від 15.01.2021 у справі №127/8866/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України (щодо порушення митних правил при переміщенні автомобіля через кордон). Факт отримання коштів у розмірі 2500 доларів США підтвердив сам ОСОБА_1 , який з власної ініціативи звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення та надав безпосередньо до даної заяви письмові пояснення від 29.08.2019.

Жодних доказів на спростування обставин, зазначених у позові, апелянт не надав, а суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги такі пояснення відповідача.

Тому не розмитнивши спірний автомобіль та не продавши його ОСОБА_2 отримання коштів ОСОБА_1 є безпідставним та дані кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті.

Крім того, позивач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть братись до уваги, доводи апеляційної скарги в частині оскарження витрат на правничу допомогу з огляду на те, що додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 травня 2021 року не оскаржується та не є предметом перегляду в даному апеляційному провадженні. В свою чергу, позивач зазначає про правомірність заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які місцевим судом були задоволені за відсутності заперечень відповідача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була усна домовленість про те, що ОСОБА_1 ввезе із-за кордону та здійснить продаж автомобіля «PEUGEOT, модель 807» ОСОБА_2 , за умови його розмитнення до 30.08.2019 року.

На виконання вказаної домовленості, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 дол. США.

Однак, зазначений автомобіль ОСОБА_1 не розмитнив та не передав у власність позивачу.

29.08.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , яку мотивував тим, що саме ОСОБА_2 не виконує умови усної домовленості з приводу своєчасного розмитнення автомобіля «PEUGEOT, модель 807», який він продав ОСОБА_2 за 2 500 дол. США, внаслідок чого йому може бути завдано матеріальної шкоди. Зазначені обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2021 року (а. с. 99-102).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 безпідставно набув кошти у розмірі 2500 доларів США та безпідставно збагатився за рахунок ОСОБА_2 на вищевказану суму, а тому дані кошти, які були передані на купівлю автомобіля, підлягають поверненню та стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно, місцевий суд задоволив вимогу щодо відшкодування витрат про надання правничої допомоги адвоката.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лиш випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1, 5 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний набутий) продавцем у майбутньому.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передачу оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7, 28 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету «Міністрів України від 07 вересня 1998 року, N 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних докуменів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власник транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним органом доходів і зборів.

Ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митній декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих органами доходів і зборів посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц вказав на те, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу.

Ч.1-3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом чи іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Даної правої позиції притримується Верховний суд, яка висвітлена в постанові ВС від 30.08.2018 справа №334/2517/16-ц.

Посилання апелянта на те, що будь-які грошові кошти ним не було отримано від позивача, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували саме факт передавання зазначених коштів, спростовуються матеріалами справи, та підтверджуються, зокрема, протоколом (заявою) та поясненнями самого відповідача від 29.08.2019, згідно яких останній сам особисто звернувся до поліції та підтвердив, що отримав від ОСОБА_2 вказану суму коштів, та вказує про домовленість, що ОСОБА_2 придбає у нього автомобіль тільки за умови його розмитнення до 30.08.2019.

Крім того, факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 коштів у розмірі 2500 доларів США досліджувався та встановлено це у постанові Вінницького апеляційного суду від 15.01.2021 у справі №127/8866/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України. Факт отримання коштів у розмірі 2500 доларів США підтвердив сам ОСОБА_1 , який з власної ініціативи звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення та надав безпосередньо до даної заяви письмові пояснення від 29.08.2019.

Аргументи апеляційної скарги про те, що сторонами не було укладено письмового договору купівлі-продажу транспортного засобу та фактично між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та не закріплено умови передачі грошових коштів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Усна домовленість сторін підтверджується встановленими обставинами в адміністративній справі.

Доводи апелянта про те, що внесення завдатку позивачем як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу, висновків суду не спростовує.

Безпідставними є твердження ОСОБА_1 про те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, в тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Обов`язок доведеності факту набуття та збереження особою майна без достатньої правової підстави покладається на позивача.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтував свої вимоги письмовими доказами.

Суд першої інстанції взяв до уваги зазначені докази, визнав їх належними та дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту набуття і збереження відповідачем грошових коштів. У зв`язку з цим суд правомірно знайшов правові підстави для задоволення позову, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Спростовуються матеріалами справи та не заслуговують на увагу посилання апелянта щодо безпідставності стягнення судом з відповідача на користь позивача правничої допомоги у розмірі 15250 грн., оскільки представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем ОСОБА_2 представнику 15250 грн.

Так, із заявою про ухвалення додаткового рішення (а. с. 132-155) адвокатом Бейликом А.Б. надано докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги, які подані відповідно до цивільно-процесуального законодавства (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Адвокатом Бейликом А.Б. було надано копію договору про надання правничої допомоги від 02.09.2019, копію додатку №1 до цього договору, копію акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 22.04.2021, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги, рахунок-фактуру №22/04/21 від 22.04.2021, що підтверджує оплату гонорару згідно договору про надання правничої допомоги від 02.09.2019 та додатку №1 до нього у розмірі 15250 грн. та інші документи. Отже, посилання ОСОБА_1 про відсутність належних та допустимих доказів оплати позивачем послуг адвоката є голослівними.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк