ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 серпня 2021 року

м. Харків

справа №644/7246/20

провадження № 22-ц/818/3650/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» в особі Хміль Сергія Івановича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, постановлене у складі судді Глібко О.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Куліков С.В. звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» заборгованість по заробітній платі за період з січня 2020 року по липень 2020 року в розмірі 59743 грн. 98 коп.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що у період з 25 серпня 2010 року по 30 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод». Під час знаходження в трудових відносинах з боку відповідача була нарахована, але не виплачена заробітна плата. 30 липня 2020 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажанням. Згідно довідки про доходи від 07.09.2020 року та проведеного позивачем власного розрахунку сум, заборгованість по заробітній платі за період з січня 2020 року по липень 2020 року складає 59743 грн. 98 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі- задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2020 року по липень 2020 року у розмірі 59743 грн. 98 коп. Стягнуто з ПАТ«Харківський підшипниковий завод» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» в особі Хміль Сергія Івановича просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вказує, що під час вирішення питання про стягнення з роботодавця на користь працівника суми заборгованості по заробітній платі, така сума вказується без відрахування з неї податків і зборів, при цьому в резолютивній частині рішення суду обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Зазначає, що допущені у рішенні суду порушення призводять до подвійного стягнення з відповідача податків і зборів та сплаті надмірної суми грошових коштів. Вказує, що позивач на підтвердження своєї позиції у якості доказів не надав суду оригінал офіційної довідки з підприємства з підтвердженням остаточної суми боргу по заробітній платі з підписом та печаткою посадових осіб Товариства, Вказує, що дійсна сума заборгованості станом на 23.12.2020 року по даним бухгалтерського обліку складає 57 995,73 грн., що підтверджується офіційною довідкою від 16.04.2021 року.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої ним було зменшено суму позовних вимог на підставі часткового погашення відповідачем суми заборгованості з виплати заробітної плати, які відповідач повинен сплатити позивачу з урахуванням обов`язкових відрахувань із заробітної плати, загальна сума заборгованості вже зменшена на суму обов`язкових платежів у вигляді податків та зборів, які повинен сплатити Відповідач при виплаті заробітної плати, склала 59 743,98. Отже, саме цю суму заборгованості, яка вже зменшена на суму податків та зборів, і вказано судом у рішенні суду як така, що повинна бути виплачена відповідачем позивачу. Зазначає, що разом з поданням позовної заяви, він заявляв клопотання про витребування доказів, а саме про витребування з ПАТ «ХАРП» довідку про заборгованість з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 24.09.2020 року відповідача було зобов`язано надати довідку з виплати заробітної плати, проте дана вимога взагалі не була виконана відповідачем. Окремо треба підкреслити той факт, що відповідач жодного разу не з`явився на засідання суду, як при розгляді справи у суді першої інстанції, так і при перегляді заочного рішення суду, що говорить про відсутність заінтересованості відповідача як у самому розгляді справи, так і про факт навмисного затягування розгляду справи. Вважає, що в даній справі судом правомірно застосовано положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» в особі Хміль Сергія Івановича не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» з 25.08.2010 року, а 30.07.2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 230/к від 30.07.2020 року. ( а. с. 3-6).

Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі.

Зменшуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за своєчасно не виплачену заробітну при звільненні скоротилась на 3540 грн., тобто згідно довідки про доходи та часткового погашення заборгованості підприємством, заборгованість становить 59743 грн. 98 коп.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи вимоги, ОСОБА_1 надав докази на підтвердження того, що ПАТ «ХАРП» має перед ним заборгованість у сумі 59743 грн. 98 коп., враховуючи часткове погашення заборгованості підприємством перед позивачем.

Відповідач, в свою чергу не скористався своїм правом на подання доказів на спростування доводів позивача, хоча ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року було витребувано у відповідача довідку про заборгованість з виплати заробітної плати за період з січня 2020 року по липень 2020 року, між тим отримавши копію вказаної ухвали (а.с. 26) відповідач відповідні докази не надав.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідачем надано до суду апеляційної інстанції довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 від 16.04.2021 року (а.с. 94), яка не надавалася відповідачем до суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає зазначений доказ з огляду на таке.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Про наявність будь-яких перешкод у надані суду першої інстанції вказаного доказу матеріали справи не містять.

Отже, ПАТ «ХАРП» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено на підставі наданих позивачем доказів розмір заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 59743 грн. 98 коп.

Посилання апелянта на те, що під час вирішення питання про стягнення з роботодавця на користь працівника суми заборгованості по заробітній платі, така сума вказується без відрахування з неї податків і зборів, при цьому в резолютивній частині рішення суду обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку не приймається судом до уваги, та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та перевіривши доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» в особі Хміль Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова