РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/10799/19

Провадження № 22-ц/4815/708/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Кучиної Н. Г. у м. Рівне о 15:26, повний текст складено 26.02.2021 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 «Про затвердження проекту землеустрою та продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 ». Обґрунтовуючи позов, вказував, що оскаржуване рішенням прийняте з порушенням норм чинного законодавства, порушує його права та підлягає скасуванню. 28 травня 2008 року між ним та ВАТ «Рівнельон» було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого він придбав цілісний майновий комплекс ВАТ «Рівнельон», до складу якого увійшла частина будівлі кущового інформаційно-обчислювального центру, огорожа території льонокомбінату. Іншою частиною кущового інформаційно-обчислювального центру на праві спільної часткової власності володіє ОСОБА_2 , яка не повідомила Рівненську міську раду про наявність самочинного будівництва на вказаній земельній ділянці, що є підставою для відмови в продажі земельної ділянки, тому оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм законодавства. Окрім того, межі земельної ділянки, про продаж якої було прийняте оскаржуване рішення, згідно з планом виходять за межі цегляної огорожі льонокомбінату, в результаті чого огорожа опиняється на цій земельній ділянці, що підтверджується планом фактичного розташування будівель і споруд в межах земельної ділянки. З ним, як суміжним землекористувачем, не погоджені межі земельної ділянки, тому оскаржуване рішення не може залишатись чинним, підлягає до скасування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 23 лютого 2021 року поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин. Позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції та обслуговування будівлі виробничих майстерень). Стягнуто з Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768, 40 грн.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк позовної давності на звернення до суду з позовом. Оскаржуване рішення було прийняте 06.10.2015 року. Жодних доказів того, що позивач взнав про рішення у листопаді 2015 року матеріали справи не містять. 26 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом у адміністративному судочинстві. В силу вимог ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України новий строк позовної давності після його переривання починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову до суду. Отже право на звернення до суду з даним позовом у позивача виникло 06.10.2015 року і він міг протягом трьох років до 07.10.2018 року звернутись у суд за захистом своїх прав. Через звернення позивача до суду з адміністративним позовом новий строк позовної давності почав відлік з 27.04.2016 року та сплив 28.04.2019 року. Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . При цьому суд покликається на документи Державної архітектурно-будівельної інспекції, датовані липнем 2013 року і на той час земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ще не була сформована. Рішення суду у справі № 569/4723/17 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва не набрало законної сили, тому висновки суду про те, що самочинне будівництво на АДРЕСА_2 частково розташоване на земельній ділянці АДРЕСА_2 не підтверджені матеріалами справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На апеляційну скаргу від позивача надійшов відзив. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційні скарги безпідставні. Просить рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 28 травня 2008 року придбав у ВАТ «Рівнельон» цілісний майновий комплекс ВАТ «Рівнельон».

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 22 березня 2012 року серії ЯК №017696.

23.06.2014 року ОСОБА_2 звернулась до міського голови м. Рівне з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 547 кв.м, по АДРЕСА_2 у власність шляхом викупу. Обґрунтувуючи клопотання вказувала у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 (а.с.149, 150 т. 1).

Рівненська міська рада від 03 червня 2014 року розглянула клопотання ОСОБА_2 та прийняла рішення № 4111 відповідно до якого надала заявнику дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 547 кв.м по АДРЕСА_2 у власність шляхом викупу для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції та обслуговування будівлі виробничих майстерень)(а.с.160 т.1).

На вказаній земельній ділянці розташована будівля виробничих майстерень, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2008 року у справі № 2-6004/2008, і право власності на яку зареєстроване у КП «Рівненське міське бюро технічної документації», номер витягу 19480173 від 10.07.2008 року(а.с. 137 т.1).

Рівненською міською радою прийнято рішенням від 06 жовтня 2015 року №5856 «Про затвердження проекту землеустрою та продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_2 », яким:

- затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення загально площею 547 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції та обслуговування будівлі виробних майстерень);

- включено дану земельну ділянку до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу, та вирішено провести її експерту грошову оцінку;

- вирішено продати способом викупу земельну ділянку несільськогосподарського призначення загально площею 547 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 для розміщення експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції та обслуговування будівлі виробних майстерень), без права розміщення на ній гральних автоматів та залів грального бізнесу, як власнику розташованого на цій земельній ділянці обєкта нерухомого майна;

- доручено Управлінню комунальною власність в 25-денний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з громадянкою ОСОБА_2 договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, що становить 10% від вартості земельної ділянки, визначеної за нормативної грошовою оцінкою земельною ділянки (а.с. 23, 24 т.1).

З Акту від 20 серпня 2013 року обстеження і погодження меж земельної ділянки, яка планується до надання у власність (шляхом викупу) ОСОБА_2 , Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 08 вересня 2014 року та Опису меж ділянки вбачається, що спірна земельна ділянка від В до А межує із земельною ділянкою, що перебуває у власності ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 (а. с. 171- 174, 176 т. 1)

Позивач, обґрунтовуючи у позовній заяві своє право на захист порушених інтересів, посилався на те, що міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, не врахувала істотні обставини, що унеможливлювали прийняття такого рішення, а саме те, що він є власником частини будівлі кущового інформаційно-обчислювального центру по АДРЕСА_2 . Інша частина будівлі належить ОСОБА_2 , яка у 2012 році вчинила самочинне будівництво добудови до приміщення інформаційно-обчислювального центру по АДРЕСА_2 і яке, за рішенням суду, зобов`язано знести. Міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, не врахувала, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 виходить поза межі належної йому цегляної огорожі льонокомбінату і він, як суміжний землекористувач, не погоджував меж спірної ділянки.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що підставою для визнання нечинним рішення міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 є те, що ОСОБА_2 здійснено самовільні добудови до приміщення кущового інформаційно-обчислювального центру на по АДРЕСА_2 і одна з самочинних прибудов до будівлі приміщення інформаційно-обчислювального центру розміщена на асфальтованій дорозі загального користування, яка веде до запланованого пожежного заїзду на територію Рівненського Льонокомбінату, що підтверджується схемою місцевості. На підтвердження таких обставин, що стали підставою для висновку, суд першої інстанції послався на План земельної ділянки, що знаходиться на а.с. 12 т. 2.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і наявним у матеріалах справи документам.

План земельної ділянки на а.с. 12 т. 2 жодним чином не підтверджує висновки суду, як не підтверджують такого і інші наявні докази. Матеріалами справи доведено факт будівництва ОСОБА_2 самочинної добудови до приміщення кущового інформаційно-обчислювального центру на по АДРЕСА_2 . Однак, жодним документом не підтверджено, що на сформованій земельній ділянці по АДРЕСА_2 є інше нерухоме майно, окрім будівлі виробничих майстерень, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Так само відсутні у матеріалах справи докази того, що одна з самочинних прибудов до будівлі приміщення інформаційно-обчислювального центру по АДРЕСА_2 розміщена на асфальтованій дорозі загального користування, яка веде до запланованого пожежного заїзду на територію Рівненського Льонокомбінату .

Висновок суду повністю спростовується Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу по АДРЕСА_2 . Фотокопії Проекту землеустрою є у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, окрім вищевказаного, зазначив, що підставою для визнання нечинним рішення міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 є те, що ОСОБА_1 , власник земельної ділянки по АДРЕСА_3 , є суміжним землекористувачем із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , отже, при розробці технічної документації на землю обов`язковим було погодження з ним меж земельної ділянки, тобто проект землеустрою, що затверджений оскаржуваним рішенням, не відповідає вимогам статті 50 Закону № 858-IV "Про землеустрій", статті 198 ЗК України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, тобто, права позивача як суміжного землекористувача порушені і підлягають захисту.

Такий висновок суду є незаконним, суперечить нормам матеріального права, не відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року, справа № 580/168/16-ц, при вирішенні спору у подібних правовідносинах.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_2 перебуває у користуванні ОСОБА_2 , на земельній ділянці знаходиться належне їй нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція).

Відповідно до п. 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц вказав: аналіз статей 106,118 Земельного кодексу України, положень Інструкції, затвердженої Державним комітетом України із земельних ресурсів на виконання статті 106 ЗК України, свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що непідписання ОСОБА_1 як суміжним землевласником Акту обстеження і погодження меж земельної ділянки, яка планується у надання у власність(шляхом викупу) громадянці ОСОБА_2 від 20.08.2013 року, саме по собі не є підставою для визнання недійсним рішення Рівненської міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 «Про затвердження проекту землеустрою та продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 ».

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) к ожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Такі ж положення містить ст. 81 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Вищеказані норми процесуального законодавства вказують на те, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про визнання недійсним рішення Рівненської міської ради від 06 жовтня 2015 року № 5856 «Про затвердження проекту землеустрою та продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 » посилався на те, що даними рішенням порушується його право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , і кам`яна огорожа його земельної ділянки знаходиться в межах земельної ділянки, що передається ОСОБА_2 .

Проте, доказів на підтвердження вимог позовної заяви ОСОБА_4 не надав і судом таких доказів не встановлено.

Оскільки, право позивача на його земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , оскаржуваним рішенням міської ради не порушується, його земельна ділянка і ділянка за адресою АДРЕСА_1 не накладаються, що підтверджується Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу по АДРЕСА_2 , а не надання ним своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача(власника) не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про затвердження даного Проекту, позовні вимоги є незаконні і задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк позовної давності, на увагу не заслуговують, оскільки позовні вимоги безпідставні.

Відповідно до ч. 1. ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1153 гривень судових витрат

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено «4» серпня 2021 року

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Боймиструк С. В. Хилевич