справа № 361/1711/20
провадження № 4-с/361/7/21
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанова Михайла Олександровича, заінтересована особа: Державне підприємство Завод порошкової металургії,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови про повернення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчого документа стягувачу від 28 і 29 листопада 2019 року, винесені старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Відділ ДВС) Качановим М.О. у виконавчих провадженнях № 56902550 та № 59637506, при примусовому виконанні ним судових наказів, виданих 26 червня 2018 року та 10 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області у цивільних справах № 361/3794/18 і № 361/4060/19 відповідно, та зобов`язати керівника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протягом десяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування йому коштів, згідно із переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та повідомити його в установленому порядку про вчинення вказаних дій.

В обґрунтування скарги зазначав, що 26 червня 2018 року та 10 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судові накази у цивільних справах № 361/3794/18 і № 361/4060/19, якими стягнуто з Державного підприємства Завод порошкової металургії (далі ДП Завод порошкової металургії) на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій йому заробітній платі у розмірах відповідно 53900 грн. 69 коп. та 70287 грн. 90 коп., примусове виконання цих судових наказів здійснювалось Відділом ДВС у межах виконавчих проваджень № 56902550 та № 59637506.

28 та 29 листопада 2019 року при примусовому виконанні цих судових наказів старшим державним виконавцем Відділу ДВС Качановим М.О. винесено постанови, якими зазначені виконавчі документи було повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Вказані вище постанови стягувач вважає необґрунтованими і незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки при винесенні цих постанов державний виконавець не врахував того, що боржник ДП Завод порошкової металургії є державним підприємством, при стягненні з нього коштів необхідно керуватися нормами спеціального закону, яким є Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI), вимогами ч. 1 ст. 2 якого визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, зокрема, ч. 3 цієї статті, якою передбачено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Цих приписів Закону № 4901-VI державний виконавець не дотримався, оскаржувані постанови ним винесені всупереч вимогам ст. ст. 1, 2, 4 цього Закону, вказані постанови державного виконавця він не отримував, про оскаржувані рішення державного виконавця дізнався лише нещодавно через Автоматизовану систему виконавчого провадження, тому строк звернення до суду зі скаргою ним не пропущений.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відділ ДВС, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав відзив на скаргу, у якій зазначав, що скаргу ОСОБА_1 вважає невмотивованою, безпідставною, тому вона не підлягає задоволенню, вказуючи на те що на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 59637506 з виконання судового наказу № 361/4060/19, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ДП Завод порошкової металургії на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в загальному розмірі 70287 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Згідно із положеннями ч. 3 розділу ІІІ Закону України Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 02 жовтня 2019 року № 145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Вказаним Законом ДП Завод порошкової металургії було внесено до відповідного реєстру боржників, тому оскаржувану стягувачем постанову державним виконавцем винесено правомірно.

Заінтересована особа ДП Завод порошкової металургії, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, у судове засідання теж не з`явилося, про причини своєї неявки суд не повідомило, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавало.

За змістом ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ст. 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом положень п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

26 червня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ у цивільній справі № 361/3794/18, яким з ДП Завод порошкової металургіїстягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року в загальному розмірі 53900 грн. 69 коп.

10 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ у цивільній справі № 361/4060/19, яким з ДП Завод порошкової металургії стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період листопад грудень 2018 року, січень квітень 2019 року у загальному розмірі 70287 грн. 90 коп.

28 і 29 листопада 2019 року при примусовому виконанні зазначених судових наказів старшим державним виконавцем Відділу ДВС Качановим М.О. у виконавчих провадженнях № 56902550 та № 59637506 було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, посилаючись на те, що у відповідності до норм ст. 1 Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 07 липня 1999 року № 847-XIV затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно із додатком 1, серед яких у переліку значиться боржник ДП Завод порошкової металургії. Згідно із ч. 3 розділу ІІІ Закону України Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 02 жовтня 2019 року № 145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У ст. 18 даного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В оскаржуваних ОСОБА_1 постановах про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28 і 29 листопада 2019 року у виконавчих провадженнях № 56902550 та № 59637506 старший державний виконавець Відділу ДВС Качанов М.О. зазначив, що боржник ДП Завод порошкової металургії значиться у переліку Додатку 1 до Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 07 липня 1999 року № 847-ХІV, згідно із ч. 3 розділу III Закону України Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 02 жовтня 2019 року № 145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до Додатку № 1 до Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 07 липня 1999 року № 847-ХІV, який втратив чинність 20 жовтня 2019 року, Казенний завод порошкової металургії (07400, м. Бровари, Промвузол) було віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Згідно із п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 02 жовтня 2019 року № 145-IX забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України Про виконавче провадження (далі рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI).

У ч. 1 ст. 2 цього Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Приписами ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якого забороняється відповідно до законодавства.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

При винесені оскаржуваних постанов старший державний виконавець Качанов М.О. зазначених положень Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень щодо особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства належним чином не врахував.

Відділом ДВС суду не надано доказів того, що керівник відповідного органу державної виконавчої служби на виконання вимог ч. 3 ст. 4 Закону України Закону № 4901-VI подавав до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів стягувачу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції та від 20 липня 2004 року у справі Шмалько проти України зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 і 29 листопада 2019 року, винесені старшим державним виконавцем Качановим М.О. у виконавчих провадженнях № 56902550 та № 59637506, прийняті без урахування особливостей виконання рішення суду про стягнення коштів із державного підприємства, визначених у ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, скарга ОСОБА_1 про визнання вказаних вище постанов неправомірними є обґрунтованою, тому оскаржувані ним постанови підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За змістом ч. 2 ст. 41 цього ж Закону у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Після набрання даною ухвалою суду законної сили, виконавчі провадження підлягають відновленню за постановами державного виконавця та повинні бути вчинені усі дії, передбачені ч. 3 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, зокрема, керівник органу державної виконавчої служби повинен подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів відповідно до судових наказів.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 260, 263 265, 447 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 28 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 56902550 про повернення стягувачу судового наказу, виданого 26 червня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/3794/18.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 29 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 59637506 про повернення стягувачу судового наказу, виданого 10 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/4060/19.

Зобов`язати керівника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протягом десяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а саме подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів ОСОБА_1 відповідно до судових наказів № 361/3794/18 від 26 червня 2018 року та № 361/4060/19 від 10 червня 2019 року, виданих Броварським міськрайонним судом Київської області, згідно із переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та повідомити стягувача про зазначені дії в установленому порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.