Справа № 204/2168/20
Провадження № 2/204/121/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Максименко Я.О.,

за участю представника позивача адвоката Савченко Ю.О.,

за участю представника відповідача адвоката Бутенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 2032339 грн., з яких: 2000000 грн. основна сума боргу; 2131 грн. 3% річних; 14208 грн. пеня; 16000 грн. інфляційні втрати;

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі у сумі 10510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 березня 2019 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів в національній валюті.

Згідно п.1.1. договору ОСОБА_1 передав у власність грошові кошти у розмірі, визначеному договором, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів визначених цим договором.

Відповідно до п.2.1. сума договору становить 2 000000 грн. Відповідно до п. 2.2. договору передбачено, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами договору готівкою. Сторони домовились вважати, що підписання договору позичальником є підтвердженням отримання ним грошових коштів від позикодавця у розмірі, встановленому п.2.1 договору.

Відповідно до п.3.1. договору позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 31 березня 2020 року. Відповідно до п.3.2 договору сума позики підлягає поверненню позикодавцеві шляхом передання її позичальником в готівковій формі, попередньо повідомивши про це позикодавця за 3 дні до дня фактичної передачі зручним для сторін способом. Пунктом 3.3 договору передбачено, що позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, попередивши про це позикодавця за 3 дні до фактичної передачі зручним для сторін способом.

У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язання щодо повернення позики, в п.4.1 договору передбачено, що при неповерненні суми позики в строк передбачений п.3.1 договору позикодавець вправі пред`явити договір позики до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України. Окрім того, визначено штрафні санкції, зокрема, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Також, за порушення грошового зобов`язання на вимогу позикодавця позичальник зобов`язується оплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від суми заборгованості.

Відповідач прострочив зобов`язання і не збирається повертати суму позики, чим порушив і продовжує порушувати права позивача, як наслідок позивач вимушений звернутись до суду з метою відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що договір позики відповідач не підписував.

Суд за наслідками з`ясування і аналізу обставин справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 березня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність грошові кошти у розмірі 2000000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, визначених договором (арк.с.8).

Відповідно до п. 2.2 договору позики позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами договору готівкою. Сторони домовились вважати, що підписання договору позичальником є підтвердженням отримання ним грошових коштів від позикодавця у розмірі встановлено п. 2.1 договору (арк.с.8).

Відповідно до п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 31 березня 2020 року.

Відповідно до п. 3.2 договору позики сума позики підлягає поверненню позикодавцеві, шляхом передання її позичальником в готівковій формі, попередньо повідомивши про це позикодавця за три дні до дня фактичної передачі зручним для сторін способом.

Відповідно до п.3.3 договору позики позичальник має право в будь який час повністю або частково достроково повернути позику, попередивши про це позикодавця за три дні до фактичної передачі зручним для сторін способом.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 2000000 грн., доказів іншого відповідачем не надано. У строк передбачений договором позики відповідач не повернув відповідачу отриману суму коштів, що також не спростовано відповідачем, його представником в судовому засіданні.

При цьому, суд звертає увагу, що за клопотанням представника відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу, однак, на виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, відповідач не з`явився до суду для надання експериментальних зразків підпису та почерку, у зв`язку з чим ухвала суду про призначення експертизи, не виконана.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов`язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов`язання не припинено.

Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України у справі від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позивачем в судовому засіданні відповідно до вимог закону надано суду достовірні та достатні докази, які підтверджують факт укладення між ним та відповідачем договору позики з дотриманням вимог законодавства, підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором, що зумовило виникнення заборгованості у вказаному позивачем розмірі. Відповідач, представник відповідача, в судовому засіданні, надаючи заперечення проти позову, та вказуючи, що у договорі позики відсутній підпис відповідача, тобто договір позики вчинений з недодержанням письмової форми, а отже є нікчемним, не надали суду жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Отже, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 2000000 грн.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних, інфляційних втрат, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-369цс15.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З аналізу зазначених норм вбачається, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Відповідно до п. 4.3 договору позики, сторона узгоджено, що за порушення грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця позичальник зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від суми заборгованості (арк.с.8).

Згідно договору позики, укладеного сторонами, відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані кошти у сумі 2000000 грн. до 31 березня 2020 року. Таким чином, строк простроченої заборгованості необхідно обраховувати починаючи з 31 березня 2020 року по 13 квітня 2020 рік, що складає 13 календарних днів.

Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простороченої суми заборгованості, що становить 2136 грн. 98 коп. (2000000 грн. х 3 % / 100% / 365 днів х 13 днів).

Проте, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З урахуванням зазначеного, та виходячи з вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, розмір 3 % річних, згідно розрахунку позивача, складає 2131 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка розміщена зокрема на офіційному сайті за посиланням: https://index.minfin.com.ua/.

Відповідно до відкритих даних Міністерства фінансів України індекс інфляції у квітня 2020 року становив 100,8%.

Отже, інфляційні втрати повинні бути розраховані наступним чином: індекс інфляції за квітень 2020 року - (2000000 грн. х 100,8) / грн. = 16000 грн.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11 ).

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів за договором, тому, наявні підстави для настання правових наслідків, передбачених ст.611 ЦК України.

Сума пені повинна бути розрахована наступним чином - 2000000 грн. (сума боргу) х 2 (ставка пені %)/ 100% / 365 днів х 13 (кількість днів) = 14 208 грн.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача та про наявність правових підстав для задоволення позову, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у сумі 2000000 грн.; 3 % річних від простроченої суми заборгованості у сумі 2131 грн.; інфляційні втрати у сумі 16000 грн., пеня за несвоєчасно виконане зобов`язання у сумі 14208 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 10930 грн. 80 коп. (10510 грн. сума судового збору за подачу позовної заяви + 420 грн. 40 коп. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову).

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,272,273,352,354 ЦПК України, ст.ст.202, 1046, 1047,1048,1049, 545, 526, 530, 599, 1050, 625, 611 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики у розмірі 2000000 (два мільйони) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 : 3 % річних від простроченої суми заборгованості у сумі 2131 (дві тисячі сто тридцять одна) грн.; інфляційні втрати у сумі 16000 (шістнадцять тисяч) грн.; пеню за несвоєчасно виконане зобов`язання у сумі 14208 (чотирнадцять тисяч двісті вісім) грн.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , судовий збір у сумі 10930 (десять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суду м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук