ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/814/21 Справа № 204/3695/20 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», третя особа Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка «Спартак» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та стягнення середньої плати за весь час затримки повного розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у період з 09 січня 1959 року по 13 квітня 2020 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 13 квітня 2020 року позивач була звільнена, відповідно до наказу № 384-вк.

Станом на день звільнення, а також на момент звернення позивача до суду, відповідач не провів остаточний розрахунок, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд:

стягнути з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 67 296 грн. 55 коп.;

стягнути з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення у сумі 23 323 грн. 20 коп., з подальшим збільшенням суми до часу винесення рішення.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 51 873 грн. Стягнуто з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 13.08.2020 року у сумі 4 610 грн. 40 коп. Допущено по справі негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у межах суми платежу за один місяць. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила його змінити в частині стягнення з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 51 873 грн. та скасувати в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 13.08.2020 року у сумі 4 610 грн. 40 коп. і ухвалити у цій частині нове рішення.

ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подало відзив, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Від Первинної профспілкової організації «Вільна профспілка «Спартак» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що профспілка підтримує скаргу ОСОБА_1 та просить суд оскаржуване рішення змінити в частині стягнення з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 51 873 грн. та скасувати в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 13.08.2020 року у сумі 4 610 грн. 40 коп. і ухвалити у цій частині нове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 остання прийнята на роботу до ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» 09 січня 1959 року.

13 квітня 2020 року позивач звільнена за власним бажанням, відповідно до наказу № 384-вк від 13.04.2020 року (арк.с.4).

Відповідно до довідки ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», станом на 23.07.2020 року, сума не виплаченої заробітної плати та остаточного розрахунку становить 53 568 грн., у тому числі: за серпень 2019 року 3390 грн., за вересень 2019 року 4005 грн., за жовтень 2019 року 3581 грн., за листопад 2019 року 3692 грн., за грудень 2019 року 3739 грн., за січень 2020 року 5349 грн., за лютий 2020 року 5083 грн., за березень 2020 року 4059 грн., за квітень 2020 року 20670 грн. (а.с.43).

Тоді як, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» 24.07.2020 року ОСОБА_1 ВО ПМЗ ім. Макарова перераховано заробітну плату у сумі 1695 грн (а.с. 71).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 51 873 грн. суд першої інстанції виходив з того, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника, адже Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає, передбачена статтею 117 КЗпП України, відповідальність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у день звільнення відповідач, всупереч вимог чинного законодавства про працю, не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив нараховану заробітну плату, що також визнано відповідачем і підтверджується, зокрема, відповідно до поданого ним відзиву на позовну заяву (а.с.43).

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягають до задоволення.

При цьому, у своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача та невірно вирахувано розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Так, приймаючи рішення про стягнення на користь позивача з відповідача суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд першої інстанції вмотивовано не взяв до уваги посилання позивача, що відповідачем здійснено не вірний розрахунок заробітної плати, оскільки позивачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, доказів на підтвердження зазначеного.

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, з метою об`єктивності з`ясування обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги, витребувано з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» наступні докази:

-наказ генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» № 27 від 23 січня 2020 року «Про режим роботи на 2 квартал 2020 року» з додатком про ознайомлення з зазначеним наказом ОСОБА_1 ;

-відомості стосовно того, за яким саме з перелічених у наказі (п. 1, п. 2, п. 3) режимів роботи працювала ОСОБА_1 ;

-графік роботи ОСОБА_1 відповідно до зазначеного наказу.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду, 09 червня 2021 року, у судовому засіданні, представником ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» судовій колегії було надано наступні документи:

1) Наказ №27 від 23.01.2020р. «Про режим роботи на 2 квартал 2020p.» з ознайомленням з зазначеним наказом ОСОБА_1 на 01 арк.;

2) Графік від 23.03.20р. роботи ОСОБА_1 відповідно до Наказу №27 від 23.01.2020р. «Про режим роботи на 2 квартал 2020p.» на 01 арк.;

3) Наказ №384 вк від 13.04.2020р. на 01 арк.

Перевіривши надані представником відповідача до суду докази, колегією суддів встановлено, що відповідно до наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 27 від 23.01.2020 року «Про режим роботи на 2 квартал 2020 року» на підприємстві було встановлено: понеділок (крім 20.04.2020 року, 11.05.2020 року, 08.06.2020 року, 29.06.2020 року) робочі дні; вівторок (крім 21.04.2020 року, 12.05.2020 року, 09.06.2020 року, 30.06.2020 року), середа, четвер, п`ятниця неробочі дні; субота, неділя вихідні дні.

Кількість робочих днів згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві за період з 14.04.2020 року по 13.08.2020 року складає 17 днів (21.04., 27.04., 04.05., 12.05, 18.05., 25.05, 01.06, 09.09.,15.06., 22.06., 30.06., 06.07., 13.07., 20.07., 27.07., 03.08., 10.08. 2020 року).

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці, згідно наданої до суду першої інстанції довідки (а.с.44), становить: лютий 2020 року 6 375 грн. 05 коп., за березень 2020 року 5 034 грн. 85 коп., що разом складає (6 375 грн. 05 коп. + 5 034 грн. 85 коп. = 11 409 грн. 90 коп.).

Протягом лютого березня 2020 року, відповідно до довідки відповідача, позивачем відпрацьовано 336,5 годин.

Середньогодинна заробітна плата розраховується наступним чином: 11 409, 90 /336 = 33, 90 грн.

Середньоденна заробітна плата розраховується наступним чином: 33,90 х 8 = 271, 20 грн.

Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто, з 14 квітня 2020 року і по день розгляду справи судом, оскільки розрахунок з позивачем на день розгляду справи судом не проведено.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 13.08.2020 року повинен бути обчислений наступним чином: 17 днів х 271 грн. 20 коп. = 4 610 грн. 40 коп.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтуваного висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшла своє підтвердження, однак з відповідача підлягає до стягнення сума саме у розмірі 4 610 грн. 40 коп.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова