Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 638/2397/21

провадження № 2/638/3289/21

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання Башинської К.С., Корнієнко К.С., Погудіної Д.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю слідчим Соломенцевим Р.В. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001265.

Позовна заява мотивована тим, що у жовтні 2017 року, відповідно до вимог статті 214 КПК Українии, ОСОБА_1 звернувся до прокуратури про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. В порушення статті 214 КПК України протягом 24 годин відомості не були внесені до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова від 09 листопада 2017 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 30 жовтня 2017 року.

14 листопада 2017 року посадова особа прокуратури внесла відомості до ЄРДР за № 0001265 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367 КК України.

У даному кримінальному провадженні слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися слідчими суддями Червонозаводського районного суду м. Харкова 10 січня 2018 р року, 24 жовтня 2018 року, 11 квітня 2019 року, 07 листопада 2019 року із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, проте, на його думку, слідчих дій на виконання судових рішень слідчими проведено не було, зазначені недоліки досудового розслідування не усунені. Зокрема, не проведений допит ОСОБА_1 .

У жовтні 2019 року матеріали кримінального провадження № 0001265 направлені до СУ ТУ ДБР в м. Полтаві для проведення досудового розслідування та доручено слідчому Соломенцеву Р.В.

11 лютого 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про призначення йому судово - психологічної експертизи. Слідчий Соломенцев Р.В. клопотання не розглянув, не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 11 лютого 2020 року.

20 березня 2020 року Жовтневий районний суд м. Полтави постановив ухвалу, якою зобов`язав слідчого Соломенцева Р.В. розглянути клопотання від 11 лютого 2020 року в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України, про результати розгляду якого повідомити заявника. Слідчий Соломенцев Р.В. не провівши жодних слідчих дій, навмисно порушивши вимоги статей 19, 147 Конституції України, заднім числом 20 лютого 2020 року виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання.

25 березня 2020 року відповідно до положень статті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про проведення одночасного допиту з фігурантом у провадженні. Слідчий Соломенцев Р.В. клопотання не розглянув, не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 25 березня 2020 року.

17 квітня 2020 року відповідно до положень статті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000834. Слідчий Соломенцев Р.В. клопотання не розглянув, не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 17 квітня 2020 року.

27 травня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про залучення до матеріалів кримінального провадження висновок спеціаліста психолога від 21 липня 2018 року. Слідчий Соломенцев Р.В. клопотання не розглянув, не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 27 травня 2020 року.

25 вересня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Начальника другого слідчого відділу СУ ТУДБР в м.Полтаві Глуховері В.О. про відсторонення слідчого Соломенцева Р.В. від розслідування у кримінальному провадженні № 0001265. ОСОБА_2 клопотання не розглянув, не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 25 вересня 2020 року.

Не зважаючи на ухвали суду, клопотання, докази в кримінальному провадженні, слідчий допустив бездіяльність і не провів досудове розслідування у розумні строки, що спричинило позивачу моральні страждання.

Позивач зазначає, що тривалими неправомірними незаконними діями і бездіяльністю, надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, неодноразове прийняття слідчим рішень відмову в задоволенні його клопотань та ігноруванні його доводів, слідчий Соломенцев Р.В. спричинив йому, як потерпілому, моральну шкоду, оскільки його порушені права не поновлені; слідчого порушення закону не припинено, досудове розслідування у провадженні проводиться неналежним чином, він, інвалід 2 групи, людина похилого віку, вимушений витрачати свій особистий час та протягом тривалого часу звертатися до суду із скаргами на бездіяльність слідчого, у зв`язку із чим переніс глибокі моральні страждання; був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, що порушено його психологічне благополуччя.

У зв`язку з тим, що слідчий ТУ ДБР в м. Полтави Соломенцев Р.В. належно не виконує свої службові обов`язки, допускає тривалу бездіяльність під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001265, ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, вважає, що згідно зі статтею 56 Конституції України та статтями 23, 1174 ЦК України підставою відшкодування шкоди є факт систематичного неприйняття слідчим відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви про злочин способом, який вочевидь свідчить про ігнорування його доводів про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 638/14009/17; від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19; від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18; від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17; від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17, чим позивачу спричинено мені моральну шкоду, що змусило звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на вимоги статей 3,19, 55.56 Конституції України, статей 3, 5, 6, 13 Європейської Конвенцїї захисту прав людини та основних свобод людини, Закону України № 3477 «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, як джерело права», практики Верховного Суду, cтатей 23, 1174 ЦК України, просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної йому неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні № 0001265 та стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України ( 01014 м. Київ, вул. Бастіонна, 6. Код ) компенсацію моральної шкоди в розмірі 540 000 грн, завданою тривалою бездіяльністю слідчого Соломенцева Р.В.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судові засідання ОСОБА_1 , призначені на 12 травня 2021 року, 01 липня 2021 року, 09 серпня 2021 року, не з`явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві Стороженко А.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування відмовити повністю.

Відзив мотивовано тим, що позовна заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Наведені заявником обставини, не містять достатніх даних, які вказують на факт вчинення кримінального правопорушення - злочину.

Вказує на те, що відповідно до статей 40, 110 КПК України слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні і втручання в його діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Слідчий вповноважений приймати процесуальні рішення, у формі постанов.

Відповідно до частини першої статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи ОСОБА_1 в позовній заяві по суті зводяться лише до незгоди останнього з прийняттям процесуальних рішень слідчим у кримінальному провадженні.

При цьому оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, передбачено главою 26 КПК України та є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до статті 7 КПК України, є однією із засад кримінального провадження та сприяє виявленню й усуненню недоліків, допущенних при його здійсненні. Водночас, Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду цієї справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними.

Зокрема, відповідно до пункту 1 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві.

Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2020 року справі №686/13212/19, згідно з якою, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органу досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

За таких обставин порушене право позивача на визнання його потерпілим відновлено шляхом оскарження бездіяльності слідчих в порядку, визначеному КПК України, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом моральної шкоди у даній справі. Наведена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18 грудня 2019 року справі № 554/7971/18. від 21 грудня 2019 року у справі № 285/3475/18. від 22 січня 2020 року у справі № 454/1403/17, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 761/20966/17, від 22 грудня 2020 року у справі № 686/24223/17, від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19.

Крім того, вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові та розрахунку, а виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1879 неврологічного відділення жодним чином не підтверджує доводи наведені ОСОБА_1 спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві.

08 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, та просив замінити первісного відповідача ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, належним - Державою Україна в особі Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, та замінено первісного відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника відповідача, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що у жовтні 2017 року, відповідно до вимог статті 214 КПК України, ОСОБА_1 звернувся до прокуратури про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. В порушення статті 214 КПК України протягом 24 годин відомості не були внесені до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 30 жовтня 2017 року.

14 листопада 2017 року посадова особа прокуратури внесла відомості до ЄРДР 0001265 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367КК України.

У даному кримінальному провадженні слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися слідчими суддями Червонозаводського районного суду м. Харкова 10 січня 2018 р року, 24 жовтня 2018 року, 11 квітня 2019 року, 07 листопада 2019 року із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, проте, на його думку, слідчих дій на виконання судових рішень слідчими проведено не було, зазначені недоліки досудового розслідування не усунені. Зокрема, не проведений допит ОСОБА_1 .

У жовтні 2019 року матеріали кримінального провадження 0001265 направлені до СУ ТУ ДБР в м. Полтаві для проведення досудового розслідування та доручено слідчому Соломенцеву Р.В.

Листом прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області Кадигробом В., від 22 березня 2019 року №15/1-4945-19, повідомлено, що прокуратурою області розглянуто звернення ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року щодо повідомлення про підозру колишньому слідчому прокуратури області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001265 від 14 листопада 2017 року. Повідомлено, що слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-307 КПК України, скарги на рішення, дії, чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються суддею місцевого суду, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури, за правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 КПК України.

Листом начальника слідчого управління прокуратури області Перепелицею С. від 11 лютого 2019 року №17/1-139-18, повідомлено, що, за наслідками розгляду доводів та фактів викладених у зверненні ОСОБА_1 , 12 лютого 2019 року відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001265 від 14 листопада 2017 року на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2018 року.

Листом прокурора Білоусенко Н. від 23 жовтня 2018 року за № 15/1-1265-17 повідомлено, що прокуратурою області розглянута скарга від 11 жовтня 2018 року щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0001265. Слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-307 КПК України, скарги на рішення, дії, чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються суддею місцевого суду, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури, за правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 КПК України.

Листом процесуального керівника прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури області Чопко О. від 05 квітня 2019 року за № 15/1-4945-19, повідомлено, що прокуратурою області розглянуто скарга ОСОБА_1 від 28 березня 2019 року щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0001265. Повідомлено, що слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-307 КПК України, скарги на рішення, дії, чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються суддею місцевого суду, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури, за правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 КПК України.

11 лютого 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про призначені йому судово- психологічної експертизи. Слідчий Соломенцев Р.В. клопотання не розглянув та не надіслав інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 11 лютого 2020 року.

Листом слідчого Другого слідчого відділу Соломенцева Р. від 20 лютого 2020 року за № 1-1629/15-02-2-20 повідомлено, що Другим слідчим відділом розглянуто його звернення від 11 лютого 2020 року. За результатами розгляду клопотання від 11 лютого 2020 року, було прийнято рішення і винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання. Роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-304 КПК України, оскарження дій слідчого або прокурора розглядаються суддею місцевого суду, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування.

20 березня 2020 року Жовтневий районний суд м. Полтави постановив ухвалу, в якій зобов`язав слідчого Соломенцева Р.В. розглянути клопотання від 11 лютого 2020 року в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України, про результати розгляду якого повідомити заявника. Слідчий Соломенцев Р.В. не провівши жодних слідчих дій, навмисно порушивши вимоги статей 19, 147 Конституції України, заднім числом 20 лютого 2020 року виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання.

25 березня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про проведення одночасного допиту з фігурантом у провадженні.

17 квітня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000834..

27 травня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про залучення до матеріалів кримінального провадження висновок спеціаліста психолога від 21 липня 2018 року.

Листом слідчого Другого слідчого відділу Соломенцевим Русланом від 29 травня 2020 року за № 11-5711/15-02-2 повідомлено, що Другим слідчим відділом розглянуто його звернення від 27 травня 2020 року. За результатами розгляду клопотання від 27 травня 2020 року, було прийнято рішення і винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання. Роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-304 КПК України, оскарження дій слідчого або прокурора розглядаються суддею місцевого суду, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування.

25 вересня 2020 року відповідно до положень cтатті 220 КПК України ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Начальника другого слідчого відділу СУ ТУДБР в м.Полтаві Глуховері В.О. про відсторонення слідчого Соломенцева Р.В. від розслідування у кримінальному провадженні № 0001265.

Листом заступника начальника Другого слідчого відділу Чайченком А. від 30 вересня 2020 року за № 1-10017/15-02-2-20 повідомлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві, розглянуте його клопотання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001265. Та не встановлено передбачених чинним кримінальним законодавством підстав для відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування. В частині доводів звернення про недотримання слідчим розумних строків досудового розслідування, відповідно до статті 308 КПК України, скарга щодо недотримання слідчим розумних строків, може бути подана прокурору вищого рівня, у зв`язку з чим, звернення в цій частині не належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою.

Таким чином, при розгляді вказаної справи застосуванню підлягають статті 1173, 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювача шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17(провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 520/3307/16-ц.

Отже, ОСОБА_1 повинен довести протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на та неналежне проведення слідчим досудового розслідування, що його клопотання не розглядались, у зв`язку із чим, протягом тривалого часу був змушений звертатися до суду зі скаргами за захистом своїх прав в порядку КПК України для реалізації своїх прав в рамках досудового розслідування, тим самим йому було заподіяно моральну шкоду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише КПК України (частина перша статті 1 КПК України).

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Положеннями Глави 26, зокрема статтею 303 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування у кримінальних провадженнях та оскарження їх позивачем до суду у порядку статей 303-307 КПК України не може свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди, як це передбачено Законом, відтак реалізація свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Також суд виходить з того, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання посадовими особами органу досудового розслідування службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001265 або притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Водночас суд зауважує, що проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій слідчого відносно нього.

При цьому сам факт постановлення зазначених вище ухвал слідчим суддею за результатами розгляду скарг позивача не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що діями чи бездіяльністю посадових осіб прокуратури позивачу заподіяно моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Крім того, суд також зауважує, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора), не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів прокуратури та досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що механізм реалізації захисту прав потерпілого в рамках розгляду кримінального провадження визначений нормами статей 56, 303 КПК України.

Тобто, ОСОБА_1 , звертаючись до слідчих суддів зі скаргам в межах кримінального провадження № 0001265,реалізовував свої права прямо передбачені нормами КПК України, що, у свою чергу, не свідчить про наявність вини та завдання моральної шкоди позивачу, діями або бездіяльністю працівників органу досудового розслідування.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Таким чином, фактів вчинення посадовими особами ТУ Державного бюро розслідувань будь-яких протиправних дій стосовно позивача, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, тривалої протиправної бездіяльності органу досудового розслідування чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували його права, позивачем не надано, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою при здійсненні посадовими особами своїх повноважень судом також не встановлено.

Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме, спричинення йому моральної шкоди, ОСОБА_1 не надав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищекладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

Керуючись статтями статтями 23, 1167, 1176 ЦК України, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування - відмовити.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева