ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/953/21

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/984/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Бобрової І.О.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 29.04.2021,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року через відділення поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на свою користь з останнього аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) щомісячно до закінчення навчання, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є сином відповідача. З 01.09.2020 навчається на першому курсі Навчально-наукового інституту менеджменту, харчових технологій та торгівлі Національного університету «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання. Угоду про добровільну сплату аліментів на період його навчання між сторонами не досягнуто. Відповідач працює, проте не відомо де і ким. Стан відповідача задовільний, матеріальне становище таке, яке дає йому можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача без погіршення його матеріального стану. Позивач у зв`язку з навчанням не має можливості працювати, доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги відповідача.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду від 29.04.2021 скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Так, скаржник зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ ДОЗ «СІХЕ Україна», отримує заробітну плату в розмірі 10000-12000 грн та отримує пенсію по інвалідності. Окрім цього, група інвалідності відповідачу була встановлена в той час, коли останній сплачував аліменти до досягнення дитиною повноліття. З`ясовуючи обставини, які повинні бути враховані при задоволенні позову, суд не встановив даних обставин, формально провів розгляд справи, що потягло ухвалення незаконного рішення суду.

ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1. 2 та 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивач навчається, потребує матеріальної допомоги, проте ОСОБА_2 за станом здоров`я не в змозі надати таку допомогу.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 16.03.2002 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після одруження прізвище ОСОБА_4 ) укладено шлюб (а.с.4).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5) та не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до довідки Національного університету «Чернігівська політехніка» №21/008 від 03.02.2021 ОСОБА_1 навчається на І курсі навчально-наукового інституту менеджменту, харчових технологій та торгівлі на денній формі навчання, здобувач освітнього ступеня «бакалавр». Навчання з 01.09.2020 по 30.06.2024, навчається за договором (а.с.6).

Верховний Суд у своїй постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20) звернув увагу на те, що згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВС від 13.04.2021 у справі №308/4214/18).

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_1 на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_5 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Матір позивача працює медичною сестрою операційного відділення КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР і має загальний дохід за червень-грудень 2020 року 49261,58 грн (а.с.8)

Відповідачем до відзиву на позовну заяву, яка зареєстрована в суді 29.04.2021, на підтвердження своїх доходів надано інформацію ПФУ «індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, що стосуються доходів за період з 1998 по жовтень 2018 року (а.с.31).

Дану інформацію суд не може прийняти як доказ незадовільного майнового стану ОСОБА_2 , оскільки вони стосуються доходів майже трирічної давнини.

Інформація про отримання доходів за 2020-2021 роки з даного реєстру відповідачем не надавалася. Доводи позивача щодо працевлаштування та отримання заробітку в ТОВ ДОЗ «СІХЕ Україна» відповідачем не спростовані.

Згідно з пенсійним посвідченням, що видане 03.02.2021, відповідач є особою з інвалідністю 3 групи. Термін дії до 31.12.2022 (а.с.30 зв.).

Згідно з довідкою № 2793 5138 0877 2714 Головного управління ПФУ в Чернігівській області відповідач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100 грн щомісячно, загальний розмір пенсії за період з 01.09.2020 по 28.02.2021 склав 12600 грн (а.с.34).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Зазначене узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 159/5562/18.

На підтвердження свого хворобливого стану відповідачем надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 6196 (а.с.35), яка датована липнем 2019 року. У виписці зазначено «хворий виписаний з відділення з покращенням» (а.с.37 зв.). Документи про стан здоров`я відповідача за 2020-2021 роки відсутні.

Даних щодо наявності інших осіб на утриманні відповідача матеріали справи також не містять.

Таким чином, позивачем доведено, що він продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, зокрема, на оплату освітніх послуг, які надає йому навчальний заклад. Окремо слід зазначити, що навчання позивача на денній формі не виключає підробітків, але не дозволяє йому повноцінно працювати та отримувати доходи щоб забезпечити свою життєдіяльність та умови для навчання. Окрім того, навчання на платній основі виключає одержання стипендії. Основний тягар щодо утримання позивача несе його матір, хоча обов`язки мають покладатися на обох батьків порівну.

Відповідач, на думку суду, не надавши повної інформації про свій стан здоров`я та майнове становище, не спростував доводи позивача про можливість надання матеріальної допомоги сину на період навчання.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм права та обставини справи та ухвалив незаконне рішення, відмовивши повністю в задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При визначенні суми аліментів, суд враховує, крім зазначеного вище, ту обставину, що відповідач є особою з інвалідністю. З огляду на викладене з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь позивача в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2021 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2270 грн (908 грн судовий збір в суді 1 інстанції та 1362 грн судовий збір в апеляційній інстанції).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п. 2, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 квітня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на його утримання на час навчання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 23 річного віку або до припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 2270 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови суду складений 05.08.2021.