Провадження №2/521/1504/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 р. м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання - Філозофенко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеса з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/13129/16-ц від 07.07.2020 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 30,7 квадратних метрів, жилою площею - 17, 2 квадратних метрів. Вищезазначене рішення було ухвалено в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - батька позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та вимушено проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з унеможливленням її проживання та користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Друга половина квартири належить на праві власності ОСОБА_2 , який перешкоджає користуванню житловим приміщенням позивачу - ОСОБА_1 , а саме: не надає доступу до вказаного житла, уникає будь-яких контактів, постійно змінює номер мобільного телефону.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але він відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном за обопільною згодою із позивачем, але й не надає право позивачу повноцінно користуватись її ж майном.

У зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 зверталась до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з приводу фіксації факту, що відповідач ОСОБА_2 не впускає позивача до спільної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Звернення було зареєстровано в ЖЄО № 31732 від 19.10.2020 року та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

На звернення позивача 21.10.2020 року була надана відповідь, що між позивачем та відповідачем виникли відносини цивільно-правового характеру, у зв`язку з чим ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду в приватному порядку для вирішення питання по суті.

На підставі викладеного ОСОБА_1 має право на рівних правах з відповідачем ОСОБА_2 користуватися житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на це, позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком та вселення.

19.11.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 18.01.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 26.04.2021 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягав на їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чорнуцький В.П. в судовому засіданні позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_2 не визнав та пояснив суду, що вважає що тільки ОСОБА_2 має право на спірну квартиру, оскільки проживав разом з батьком, піклувався про нього, а позивачка з батьком навіть не спілкувалася, заперечував проти задоволення позову.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.12.2015 року, актовий запис № 12793. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу № 2369 від 06 квітня 1994 року. Договір зареєстровано на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 2369 від 06 квітня 1994 року.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 19 квітня 1994 року за № 83 доп.стр.168 реєстр 424.

Після смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися донька померлого - ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/13129/16-ц від 07.07.2020 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 30,7 квадратних метрів, жилою площею - 17, 2 квадратних метрів. Вищезазначене рішення було ухвалено в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - батька позивача ОСОБА_1 .

Право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджувала, що друга половина квартири належить на праві власності ОСОБА_2 , який перешкоджає їй користуванню житловим приміщенням, а саме: не надає доступу до вказаного житла, змінив замок вхідної двері до спірної квартири та уникає будь яких контактів, ключ від вхідних дверей не надає. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але він відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном за обопільною згодою із позивачем, але й не надає право позивачу повноцінно користуватись її ж майном.

19.10.2020 року ОСОБА_1 зверталась до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з приводу фіксації факту, що відповідач ОСОБА_2 не впускає позивача до спільної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Звернення було зареєстровано в ЖЄО № 31732 від 19.10.2020 року та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , суду показала, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але він відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги. У жовтні 2020 року вони разом з ОСОБА_1 ходили до спірної квартири та намагались зайти, однак двері були зачинені. В квартирі знаходився ОСОБА_2 , на стук в двері він не відчинив та крім того він закрив покривалом вікно з середини, щоб ОСОБА_1 не могла його сфотографувати на телефон.

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.317 ЦК України - власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Приписами частини 1 статті 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 - застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 386 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Спосіб захисту, обраний позивачем, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод володінні, користуванні та розпорядженні належною їй частини квартири.

За таких обставин суд доходить висновку про доведеність факту чинення відповідачем перешкод позивачу в здійсненні ним права власності на належну йому 1/2 частину спірної квартири, у зв`язку із чим вважає вимоги про усунення таких перешкод законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 840 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 до даного житлового приміщення.

Стягнуть з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.07.2021 року.

Головуючий суддя О.С. Леонов

22.07.21