Дата документу 03.08.2021 Справа № 333/549/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/549/20 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/2031/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір від 16.04.2014 року № 500477571, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40814,96 грн. зі сплатою 17,99% річних.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Веста» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571.

16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571.

Відповідач свої зобов`язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 12.12.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 142 487,84 грн., яка складається з: 3099,16 грн. 3% річних, 10 583,10 грн. втрати від інфляції, 11878,82 грн. подвійна облікова ставка НБУ, 34405,40 грн. заборгованість за тілом кредиту, 67431,47 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 5689,89 грн. заборгованість з нарахованих відсотків з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, 9 400 грн. пеня.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571 в сумі 142 487,84 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2137,32 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 34 405 грн. 40 коп. заборгованість по кредиту, 69 009 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 926 грн. 82 коп. 3% річних, 9 869 грн. 27 коп. індексу інфляції, 19 877 грн. 48 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 124 грн. 23 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не здійснення судом перевірки оригіналів документів та перерахування коштів на її рахунок, відсутність доказів відступлення права вимоги та здійснення оплати за договором про відступлення права вимоги, відсутність акту приймання-передачі реєстру боржників, наявність виконавчого напису №1196 від 26 липня 2019 року про стягнення з неї заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», відсутність дати складання клопотання представника позивача про розгляд справи без присутності представника позивача, сплив строку дії довіреності представника позивача на момент підписання зазначеного клопотання, просила скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

ТОВ «Вердикт Капітал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що в матеріалах справи наявні довіреності, що підтверджують повноваження представників товариства, АТ «Альфа-Банк» не було передано новим кредиторам виписки по рахунку, позичальником не здійснювались платежі первісному кредитору після відступлення права вимоги, а отже стягнення інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, позичальником подано позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За приписами частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 на підставі Анкети-Заяви на отримання кредиту укладено кредитний договір № 500477571 (далі-Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника в сумі 40 814,96 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17,99% річних, датою повернення кредиту - 17.04.2019 року (т.1, а.с.11-12).

Згідно з п. 2.6 Кредитного договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.7 Кредитного договору сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг визначена в Додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Судом першої інстанції встановлено, що графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, визначено сторонами та погоджено в Додатку № 1 до кредитного договору від 16.04.2014 року № 500477571 (т.1, а.с. 13).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, відповідно до вказаних норм ст.ст. 204, 207, 1055 ЦК України кредитний договір від 16.04.2014 року № 500477571 є укладеним з моменту підписання сторонами умов договору, стосовно яких вони дійшли згоди.

За приписами статей 2, 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Підпис під Анкетою-заявою та Додатком № 1 до цього договору ОСОБА_1 не оскаржувала, позовних вимог про безгрошовість зазначеного договору згідно зі ст.1051 ЦК України не заявляла, а тому доводи апеляційної скарги про недоведеність обставин щодо укладання кредитного договору та отримання коштів за цим договором колегія суддів вважає неприйнятним.

Положеннями ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571.

26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор) укладено договір факторингу № 2019-1К1/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» право вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором 16.04.2014 року № 500477571( т.1, а.с.25-35)

16.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/І, за умовами якого до Нового кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал») перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 16.04.2014 року № 500477571 (т.1, а.с.36-46).

ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти, відсотки за користування кредитом в строк, визначений у договорі та у відповідності до графіку платежів не сплачувала, чим порушила умови договору.

За розрахунком наданим ТОВ «Вердикт Капітал» ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 73 121,36 грн., з яких: 34 405,40 грн. заборгованість по тілу кредиту, 67 431,47 грн. заборгованість за відсотками за період з 16.04.2014 року по 15.01.2019 року, 5 689,89 грн. - заборгованість за відсотками за період з 16.01.2019 року по 12.12.2019 року (т.1, а.с.23).

Розрахунок відповідачкою не оспорений та не спростований.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 : 34 405,40 грн. заборгованості по тілу кредиту; 69 009,00 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, з яких 67 431,47 грн. заборгованість за період з 16.04.2014 року по 15.01.2019 року, 1 577,53 грн. заборгованість за період з 16.01.2019 року по 17.04.2019 року.

Правильним є також висновок суду про безпідставне нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 18.04.2019 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в п. 2.3. кредитного договору від 16.04.2014 року № 500477571 та в Графіку платежів сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додатку № 1 до кредитного договору від 16.04.2014 року № 500477571), оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

За вказаних обставин, суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 4 112,36 грн. за період з 18.04.2019 року по 12.12.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3 099,16 грн. за період з 12.12.2016 р. по 12.12.2019 р. та індексу інфляції в сумі 10 583,10 грн. за період з грудня 2016 року по листопад 2019 року (т. 1, а.с.12-22).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 10.02.2020 року (т.1, а.с.2).

Матеріали справи містять заяву відповідачки про застосування позовної давності.

Суд обґрунтовано, застосувавши позовну давність, частково задовольнив позовні вимоги та стягнув 3% річних в розмірі 2 926,82 грн. за період з 10.02.2017 року (трирічний строк звернення до суду) по 12.12.2019 р. (дата закінчення строку нарахування за розрахунком) та інфляційні втрати в розмірі 9 869,27 грн. за період з лютого 2017 року по листопад 2019 року (граничний строк, визначений у розрахунку).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні пені в розмірі 9 400 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні погоджені та підписані ОСОБА_1 умови кредитування щодо визначення відповідальності Позичальника у виді пені за неналежне виконання зобов`язань з повернення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом за кредитним договором від 16.04.2014 року № 500477571.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи не містять будь-яких клопотань щодо витребування доказів.

За вищевказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо не здійснення судом перевірки оригіналів документів колегія суддів вважає неприйнятними.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора має негативні наслідки лише для нового кредитора у разі виконання боржником первісному кредиторові та в будь-якому випадку не порушує права боржника, а тому посилання ОСОБА_1 в апеляційної скарзі на не отримання нею повідомлення ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну кредитора не заслуговує на увагу.

До того ж матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ані первісному, ані новому кредиторам.

Аргументи апеляційної скарги щодо ненадання доказів здійснення оплати за договором про відступлення права вимоги, не заслуговують на увагу з огляду на те, що договори про відступлення права вимоги на час розгляду справи не оскаржені та не визнані судом недійсними.

26 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., вчинено виконавчий напис №1196 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500477571 від 16.04.2014 року за період з 16.01.2019 року по 18.07.2019 року в загальній сумі 134 734,28 грн., в тому числі: 34 405,40 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 67 431,47 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 20 38,31 грн. - строкової заборгованості за сумою кредиту; 21458,90 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 9400,00 грн. - строкової заборгованості за штрафами та пенями (т.1, а.с.119).

Доводи апеляційної скарзі ОСОБА_1 щодо неврахування судом тих обставин, що на підставі вищевказаного виконавчого напису №1196 від 26 липня 2019 року приватним виконавцем з неї вже стягнуто певну суму заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає неприйнятним з огляду на те, що підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано належних доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій, що є її обов`язком в розумінні ст.12 ЦПК України.

Наявність в матеріалах справи постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Д. про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2019 року про примусове виконання виконавчого напису №1196 від 26 липня 2019 року не свідчить про те, що з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнута заборгованість за кредитним договором.

Що стосується посилань заявника на порушення судом норм процесуального права, зокрема, відсутність дати складання клопотання представника позивача про розгляд справи без присутності представника позивача, неявку в судове засідання представником позивача без поважних причин, сплив строку дії довіреності представника позивача на момент підписання заяви про розгляд справи у відсутність позивача, колегія суддів їх відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні довіреності, що підтверджують повноваження представників товариства, до того ж, зазначені порушення не є тими порушеннями норм процесуального права, з якими ч.3 ст.376 ЦПК України пов`язує обов`язкове скасування або зміну судового рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова