Справа № 214/5143/21
4-с/214/26/21
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Сліпенька Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєвої І.Ю. у виконавчому провадженні №12063460 з примусового виконання виконавчого листа №2-1345,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 боржник ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєвої І.Ю. у виконавчому провадженні №12063460 з примусового виконання виконавчого листа №2-1345, виданого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а саме просить: визнати неправомірними дії та постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження та постанову про закінчення виконавчого провадження державних виконавцівСаксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області неправомірними; зобов`язати державного виконавця Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Замараєву І.Ю. зняти арешт з майна боржника.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обласні перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, а в подальшому судом видано виконавчий лист №2-1345 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини всіх доходів боржника щомісячно, на підставі якого відкрито виконавче провадження №12063460. 21.03.2013 постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області Обач С.В. у виконавчому провадженні №12063460 накладено арешт на майно боржника. Про зазначені заходи не було відомо ані боржнику, ані стягувачу. Згодом, а саме 25.05.2013 постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області Зікунової І.В. було закінчено виконавче провадження на підставі п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавче провадження направлено за належністю до іншого відділу ДВС, у зв`язку з чим, виконавче провадження було знищено. Про такі обставини боржник дізнався від стягувача, коли останній намагався забрати виконавчий лист та закінчити виконавче провадження з власної ініціативи. Так, 25.05.2021 стягувач ОСОБА_3 звернулась до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з заявою про повернення виконавчого листа №2-1345 від 03.03.2009 та зняття всіх заходів забезпечення виконавчого провадження, в тому числі і арешту майна боржника ОСОБА_1 25.06.2021 стягувачем було отримано лист від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), зі змісту якого слідує, що неможливоповернути виконавчий лист та зняти арешт з майна боржника, оскільки після закінчення виконавчого провадження 25.05.2013 у зв`язку з направленням його за належністю на підставі п.1 ч.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а також подальшого знищено зазначеного виконавчого провадження. Також зазначено, що підстави для скасування арешту з майна боржника за виконавчим провадженням, яке перебувало на примусовому виконанні у відділ ДВС і за яким державним виконавцем вносились обмеження щодо майна боржника визначені ст.ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», в інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, за таких обставин ОСОБА_1 не є боржником, відносно нього не відкрито жодного виконавчого провадження. У зв`язку з відсутністю боргу у боржника та бажанням стягувача завершити виконавче провадження, боржник ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з вищезазначеними вимогами оскільки вважає, що заборона на користування, володіння та розпорядження його майном у виді накладення арешту на його майно в межах виконавчого провадження порушує його права як власника.

Боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, однак остання надала до суду заяву про розгляд скарги її довірителя без їх участі, яку просила задовольнити.

Стягувач ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд скарги її відсутності. При цьому зазначила, що вона не має наміру відновлювати виконавче провадження та продовжити стягнення за виконавчим листом №2-1345, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки між нею та боржником досягнута повна та всебічна згода стосовно участі останнього у забезпеченні їх дитини, а отже, не заперечує проти задоволення скарги, вважаючи, що такі дії порушують право на мирне володіння майном. Вважає, що у разі подання стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документу, наслідком повернення виконавчого документу стягувачу є зняття арешту з майна боржника, що узгоджується з вимогами ч.1, 3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєва І.Ю. про час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, причини її неявки суду не відомі, що не перешкоджає судовому розгляду, відповідно до вимог ч.2 ст. 450 ЦПК України.

Враховуючи позиції боржника та стягувача, викладених письмово, а також дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи №2-1345/09, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомясчно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

На виконання вище зазначено рішення суду, 11.06.2009 стягувачу ОСОБА_6 було видано виконавчий лист №2-1345/09, на підставі якого 20.03.2009 було відкрито виконавче провадження №12063460 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, яке з 20.03.2009 по 25.12.2013 перебувало на виконанні в Саксаганському відділі державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Разом з тим, 21.06.2013 постановою державного виконавця Обач С.В., з метою забезпечення виконання рішення суду та усунення можливості здійснення відчуження майна, на яке можливе звернення стягнення, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується наданою довідкою з реєстру виконавчих проваджень (а.с. 4, зворот).

В подальшому, 25.12.2013 виконавче провадження державним виконавцем Зікуновою І.В. було завершено на підставі п.1 ч.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ разом із постановою про закінчення виконавчого провадження було направлено за належністю, що підтверджується листом Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 28.05.2021 за №17.13-34/30181, виконавцем якого є державний виконавець Замараєва І.Ю.(а.с 3).

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями державних виконавців боржник ОСОБА_1 , позицію якого підтримала стягувач ОСОБА_3 , звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, яка підлягаю задоволенню частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021) визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої ст. 18 вищевказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 фактично посилається на закриття виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відкритого на виконання виконавчого листа №2-1345/09, виданого на виконання рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а також відсутність інших виконавчих проваджень.

При цьому, під час виконавчих дій по вищевказаному виконавчому провадженню №12063460, постановою державного виконавця Обач С.В. від 21.06.2013, з метою забезпечення виконання рішення суду та усунення можливості здійснення відчуження майна на яке можливе звернення стягнення, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, що порушує права ОСОБА_1 на користування, володіння та розпорядження належним йому майном.

Частиною другою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ст.ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В свою чергу, положенням ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в редакції від 16.10.2013), яка діяла на час винесення постанови державним виконавцем Обач С.В. від 21.06.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №12063460, визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця Обач С.В. від 21.06.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженняу виконавчому провадженні №12063460, оскільки таке рішення винесенне відповідно до вимог закону, а саме для забезпечення реального виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2009 року у справі №2-1345/09.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на час розгляду скарги ОСОБА_1 не встановлено, що боржник не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), не має рахунків в банківських установах, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів ним ні державному виконавцеві, ні суду надано не було, порушень державним виконавцем вимог закону не встановлено.

Отже, виконавець за правилами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 25.12.2013, оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021).

В свою чергу, суд вважає необхідним роз`яснити, що відповідно до зазначеної вище норми (п. 7 ч. 4 ст. 59Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми права таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Існування таких обставин скаржник ОСОБА_1 не довів, виходячи з аналізу наданих суду доказів.

Саме по собі закінчення 25.12.2013 виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»№606-XIV (в редакції від 16.10.2013), не свідчить про те, що виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2009 року у справі №2-1345/09 є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні п. 7 ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), враховуючи, що цим рішенням перш за все забезпечено захист права малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на батьківське пілкування.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року, справа №490/6309/16-ц.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, враховуючи вищезазначені висновки, судом встановлено, що виконавчі дії 21.06.2013 державного виконавця Обач С.В. вчинені відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень, а постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №12063460 є законною, а отже не підлягає скасуванню, зважаючи, що інших обставин на час розгляду скарги ОСОБА_1 не встановлено.

В свою чергу, оцінюючи дії державного виконавця Зікунової І.В., вчинені 25.12.2013 року, а саме прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.10 ст..49 Закону України «Про виконавче провадження»№606-XIV (в редакції від 16.10.2013) та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в редакції від 16.10.2013),виконавче провадження підлягає закінченню у разінаправлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

В свою чергу, зі змісту листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 28.05.2021 за №17.13-34/30181 слідує, що виконавче провадження №12063460 знищено у зв`язку з завершенням у 2013 році, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 за №1829/5, у зв`язку зі спливом терміна зберігання (а.с 3).

Відповідно до відомостей з реєстру виконавчих проваджень (а.с. 4, зворот), після 25.12.2013інших дій у виконавчому провадженні №12063460 не вчинялось, а отже, вказане виконавче провадження не дійшло за належністю після його завершення 25.12.2013 на підставі п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в редакції від 16.10.2013), що свідчить про його втрату.

Згідно вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За таких обставин, з метою дотримання верховенства права та законості, як одних з засад виконавчого провадження, визначених п.п.1,3 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 05.08.2021), а також вимог боржника ОСОБА_1 про визнання постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірною, суд приходить до висновку про необхідність визнання незаконною постанови державного виконавця Зікунової І.В. від 25.12.2013 про закінчення виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст..49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в редакції від 16.10.2013) та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю, зважаючи, що інших обставин судом не встановлено.

Згідно вимог ч.2 ст. ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 у вищезазначеній частині та визнання неправомірними дії державного виконавця Зікунової І.В. по винесенню 25.12.2013 постанови про закінчення виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю.

Крім того, суд вважає необхідним зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєву І.Ю. скасувати постанову державного виконавця Зікунової І.В. від 25.12.2013 про закінчення виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю, а також відновити виконавче провадження №12063460не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Приходячи до такого висновку, суд вважає, що саме такі дії та рішення дадуть можливість ОСОБА_5 , як стягувачу, реалізувати свої права, в тому числі відмови від примусового виконання судового рішення, а також можливість боржнику ОСОБА_1 реалізувати право на вільне володіння майном у визначеному законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 450-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєвої І.Ю. у виконавчому провадженні №12063460 з примусового виконання виконавчого листа №2-1345 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Зікунової І.В. по винесенню 25.12.2013 постанови про закінчення виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю.

Зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєву І.Ю. скасувати постанову державного виконавця Зікунової І.В. від 25.12.2013 про закінчення виконавчого провадження №12063460 на підставі п.1 ч.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлення виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження за належністю.

Зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Замараєву І.Ю. за відповідною постановою відновити виконавче провадження №12063460 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання цієї ухвали суду.

Про виконання ухвали Саксаганському відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повідомити суд і заявника у десятиденний строк з дня її одержання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І.Євтушенко