Справа № 682/1069/21
Провадження № 2/682/538/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій Віра Ярославівна про визнання договору дарування житлового будинку недійсним,

в с т а н о в и в :

17.05.2021 до суду надійшов позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я. про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказує, що він проживає один в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , який був ним побудований в 70-х роках минулого століття та прийнятий в експлуатацію в 1977 році. В 2002 році після досгянення 70-річного він вирішив відчужити вказаний будинок для дочки ОСОБА_3 , яка пообіцяла довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, ліками, надавати іншу допомогу, і лише на цих умовах позивач погодився укласти договір про відчуження для неї житлового буднику, а ОСОБА_3 погодилась після оформлення на неї прав власності на будинок, переїхати на постійне місце проживання в м. Славута. Відповідачка по справі надала нотаріально посвідчене доручення для знайомої ОСОБА_5 , з якою у приватного нотаріуса ОСОБА_6 було укладено договір відчуження житлового будинку з надвірними будівлями. Однак після укладення договору ОСОБА_3 за батьком не доглядає, не забезпечує харчуванням та ліками, не надає ніякої допомоги та заявила, що не бажає переїжджати до м. Славута для догляду за батьком. Після цього позивач повідомив відповідачку про намір розірвати договір відчуження житлового будинку. Відповідачка погодилась та надала нотаріально посвідчені довіреність пояснивши, що він може розпоряджатися будинком на власний розсуд. У зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я позивач вирішив відчужити будинок на користь особи, яка доглядатиме його до смерті, а тому в лютому 2021 звернувся із документами на житловий будинок до юристів, які роз`яснили, що відповідачка по справі обмануло його, і позивач через свій похилий вік так хворобу, укладаючи договір відчуження будинку, не зрозумів саму суть договору, а наданою довіреністю відповідачка лише уповноважила його на користування будинком. За таких обставин позивач звернувся до суду та просить розірвати договір дарування.

23.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , в якому остання заперечує проти задоволення позову. Вказує, що не вводила позивача в оману, який добровільно подарував їй будинок, одна на теперішній час, мабуть в силу похилого віку, у них виникли непорозуміння. На даний час, хоча позивач і стверджує, що проживає один, фактично з ним співмешкає ОСОБА_5 . Крім того відповідач стверджує, що сумлінно виконує обов`язки по утриманні свого батька, регулярно надсилає йому грошові кошти як і на батьківську кварту батька, так і через знайому ОСОБА_7 шляхом перерахування коштів на карту її доньки ОСОБА_8 , які передавали кошти позивачеві. Стосовно довіреності відповідач зазначає, що видала таку довіреність, щоб не виникало будь-яких питань стосовно користування будинком та забезпечення його жилого стану. Отриманий в дарунок будинок було зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем - тобто дар прийнято. Окрім того відповідач вказує, що оспорюваний договір дарування від імені відповідача укладала ОСОБА_5 , позивач усвідомлено укладав спірний договір дарування та розумів наслідки укладення договору. Подальше виникнення суперечностей та конфліктів щодо умов використання майна, що було предметом договору дарування, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним. Окрім того, на час звернення до суду минув строк позовної давності в 1 рік.

Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав та по суті спору повідомив інші ніж у позовній заяві обставини. Зокрема вказав, що на даний час має намір розірвати договір дарування житлового будинку, укладений із ОСОБА_3 . Пояснив, що даруючи будинок дочці, зробив помилку, оскільки прагнув лише убезпечити своє житло від шахраїв. Договір уклав необдумано, помилково, на той момент не розумів, що укладає договір дарування та передає будинок дочці у власність. Майно передав, напевно, не свідомо, однак добровільно, ніхто не змушував його укладати договір дарування. Жодних застережень або умов передачі будинку не було. Разом із ним до нотаріуса ходила ОСОБА_5 , яка укладала договір на підставі доручення від імені ОСОБА_3 , однак про це позивачу відомо не було. Він вважав, що ОСОБА_5 була присутня під час укладення договору як свідок. Додатково ОСОБА_1 вказав, що раніше ОСОБА_3 допомагала йому матеріально, висилала гроші, часто приїжджала, але останнім часом стосунки між ними погіршились та стали напружені. Окрім того, позивач повідомив, що ОСОБА_3 насправді є для нього нерідною дочкою, про що йому стало відомо нещодавно зі слів сторонніх осіб, що в тому числі стало підставою для розірвання договору дарування. ОСОБА_1 просив позов задовольнити та повернути належне йому майно.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, до суду не з`явилась. Надіслала заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності.

Третя особа, приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., подала суму заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 грудня 2002 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 , від імені якої за дорученням діяла ОСОБА_5 , житловий будинок з надвірними будівлями до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний жилий будинок належав ОСОБА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Славутською державною нотаріальною конторою 17.02.1975 № 365. Згідно п. 6 Договору, сторони усвідомлюють свої права і обов`язки при цьому договору, і гарантують, що ні одна з них не вчиняє будь-чого, що не відповідало б інтересам держави, суспільства та власним інтересам, вимогам закону, ніхто з них не помиляється, не є обмеженим в дієздатності, кожен розуміє значення своїх дій, ніхто не знаходиться в стані обману, насильства, погрози, збігу тяжких обставина і т. інше (а.с. 5). Право власності ОСОБА_3 на вказаний вище будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.05.2015.

Довіреністю від 07 травня 2015 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 , в тому числі, користуватися належним їй житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювати нагляд за ним, мати до нього вільний доступ,у разі необхідності здійснювати ремонт, вносити необхідні платежі тощо.

У відповідності до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 243 ЦК УРСР в редакції, чинній на момент укладення договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зазначені норми закону підтверджують, що сторони належним чином погодили умови договору, зокрема, щодо передачі у дар ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними будівлями. Жодних умов щодо обов`язку ОСОБА_3 вчиняти на користь позивача певні дії, в тому числі щодо утримання останнього та догляду за ним, договір не містить, що не суперечить правовій природі договору дарування. Переконання позивача в тому, що донька здійснюватиме за ним догляд, обумовлено їхньою усною домовленістю, яка не впливає на суть та умови договору дарування житлового будинку.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У договорі дарування сторони підтвердили, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства. Крім того, сторони стверджували, що договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересах; волевиявлення є вільним, усвідомленим. Обдаровувана зареєструвала право власності на належний їй будинок.

Ураховуючи зазначене, посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений через помилку та нерозуміння обставин, які мають істотне значення (суті правочину), є необґрунтованими.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_1 передав будинок ОСОБА_3 у дар добровільно, за власою волею та без будь-якого примусу.

Так, свідок ОСОБА_5 , яка співмешкає з позивачем, повідомила, що за дорученням ОСОБА_3 уклала із ОСОБА_1 договір дарування житлового будинку. ОСОБА_1 договір укладав добровільно, без будь-яких умов та зобов`язань, оскільки дійсно мав намір передати житловий будинок дочці у власність. Свідок повідомила, що відповідач ОСОБА_3 регулярно висилала кошти батькові, приїжджала та іншим чином йому допомагала.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що відповідач ОСОБА_3 є чудовою дочкою, яка завжди переживала за батька та допомагала йому, передавала кошти через неї, а в подальшому на картку ОСОБА_1 , лікувала батька, оплатила операцію тощо. ОСОБА_7 вказала, що ОСОБА_1 добровільно подарував будинок дочці. ОСОБА_3 навіть особисто не була присутня при укладенні договору

Таким чином, враховуючи вищенаведене, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 13 лютого 2020 року № 756/6516/16-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведений вимозі закону позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами доводи позовної заяви щодо підстав недійсності договору дарування, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 203, 229, 627, 640, 717, 738, ЦК України, ст.ст. 12, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 19.08.2021