ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1270/21 Справа № 187/1386/17 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Дніпро

ої О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Колективного підприємства «Меркурій» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОКП «Дніпродзержинське Бюро технічної інвентаризації», Приватний нотаріус Петриківського нотаріального округу Лимарь Є.В., Державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєва С.В. про визнання недійсним договору дарування, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року директор КП «Меркурій» Сердюк С.М. звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що КП «Меркурій», розташоване в АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 29.12.2001 року, користувалось земельною ділянкою в розмірі 0, 3329 га.

На вказаній земельній ділянці розташовані: Будинок побуту площею 166,8 кв.м., котельня площею 11,1 кв.м., склад площею 19,7 кв.м., пилорама площею 39,7 кв.м. та мозаїчний цех площею 75, 9 кв.м.

19 березня 2002 року між колишнім директором КП «Меркурій» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу мозаїчного цеху площею 75,9 кв.м.

Рішенням Петриківської селищної ради від 26 квітня 2007 року будівлі мозаїчного цеху було присвоєно юридичну адресу: АДРЕСА_1 .

В подальшому, мозаїчний цех площею 75, 9 кв.м. був неодноразово перепроданий.

01 вересня 2017 року державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєвою С.С. було зареєстровано зміну назви мозаїчного цеху на торгівельний комплекс загальною площею 198, 9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано право власності за ОСОБА_2

20 вересня 2017 року приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В., на підставі договору дарування, було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на торгівельний комплекс загальною площею 198, 9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, було порушено право користування комунальною власністю КП «Меркурій» так як зменшилась площа користування земельної ділянки підприємства із 0, 3329 га на 198, 9 кв.м., згоди на відчуження якої він не давав, тому позивач просив суд визнати недійсним договір дарування торгівельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1 , від 19 вересня 2017 року, який було укладено між відповідачами; скасувати рішення державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєвою С.С. від 01 вересня 2017 року про зміни до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішення приватного нотаріуса Лимаря Є.В. від 20.09.2017 року про реєстрацію права власності на вказаний торгівельний комплекс площею 198,9 кв.м. за ОСОБА_1 ; стягнути судові витрати із відповідачів.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року задоволено позовні вимоги КП «Меркурій».

Визнано недійсним договір дарування від 19 вересня 2017 року торгівельного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Лимарем Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за №532 від 19 вересня 2017 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Скасовано рішення державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєвої С.В. про реєстрацію змін 31 серпня 2017 року до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номер 37, яким мозаїчний цех, об`єкт житлової нерухомості змінено на торгівельний комплекс, об`єкт житлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа 75.9 кв.м. змінена на 198,9 кв.м., відомості які внесені 01 вересня 2017 року до Реєстру.

Скасовано рішення державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 37169109 від 20 вересня 2017 року, яким було проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна на торгівельний комплекс з реєстраційним номером 37, що розташований АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки не вказаний за суб`єктом ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

КП «Меркурій», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подало відзив, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що КП «Меркурій», яке розташоване в Дніпропетровській області Петриківського району, смт. Петриківка, вул. Леніна, будинок № 59 з видом економічної діяльності: надання послуг перукарнями та салонами краси, яке було зареєстровано 21.05.1997 року, що підтверджується випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.155 т.1).

Директором КП «Меркурій» являється ОСОБА_5 з 11 грудня 2015 року, що підтверджується копією виписки та наказу (а.с. 155-156 т.1).

Відповідно до рішення виконкому Петриківської селищної ради № 4/10 від 17.01.2001 року та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Петриківської селищної ради від 17.01.2001 року, КП «Меркурій» було отримано свідоцтво про право колективної власності на Будинок побуту, який розташований в АДРЕСА_1 , про що було зареєстровано в Дніпродзержинському БТІ за реєстрованим № 28 від 24.05.2001 року (т.1 а.с.13)

29 грудня 2001 року рішенням Петриківської селищної ради Дніпропетровської області від 04.12.2001 року КП «Меркурій» було надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,3329 га розташовану в АДРЕСА_1 , для обслуговування Будинку побуту, що підтверджується копією Державного акту на право постійного користування землею (а.с.15 т.1).

19 березня 2002 року директором КП «Меркурій» Малиш Н.О. за рішенням загальних зборів колективу вказаного підприємства від 21.01.2002 року було продано ОСОБА_4 мозаїчних цех нежилою площею 75,9 кв.м., що складає 3/20 частини будинку який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі- продажу, посвідченого державним нотаріусом Петриківського району Метліцкою Л.Г.

(а.с.18 т.1).

26 квітня 2007 року рішенням Петриківської селищної ради будівлі мозаїчного цеху, яка належала ОСОБА_4 , було присвоєно юридичну адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення (а.с.31 т.1).

21 квітня 2008 року рішенням Петриківського суду ОСОБА_4 було виділено як окремий самостійний об`єкт приміщення будівлі мозаїчного цеху розміром 75,9 кв.м. та земельна ділянка на якій він розташований по адресі АДРЕСА_1 (а.с.34 т.1).

03 вересня 2008 року ОСОБА_4 продав мозаїчний цех загальною площею 75,9 кв.м., який розташований за вищевказаною адресою ОСОБА_6 , що підтверджується копією договором купівлі-продажу (а.с.35 т.1).

12 травня 2015 року ОСОБА_6 продала вищевказаний мозаїчний цех загальною площею 75,9 кв.м. відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу мозаїчного цеху (а.с.36 т.1).

12 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Лимарь Є.В. було винесено рішення за № 21233654 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/1 частку за мозаїчним цехом з реєстрованим номером 37, який розташований за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 134 т.1.)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 травня 2015 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на мозаїчний цех загальною площею 75, 9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.135 т.1).

Відповідно до технічного паспорту на Будинок побуту, який розташований по АДРЕСА_1 і належить КП «Меркурій» вбачається що на території земельної ділянки підприємства був побудований склад Г-1 загальною площею 19,7 кв.в. (а.с.230 т.1), якою почав користуватись ОСОБА_2 без дозволу позивача.

21 липня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 була отримана письмова вимога від директора КП «Меркурій» про звільнення нежитлового приміщення складу «Г-1» площею 19,7 кв.м., шириною 2,98 кв.м, довжиною 6,61 кв.м., власником якого є підприємство (а.с.157 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 звертався в судовому порядку щодо оренди земельної ділянки площею 0,0630 га для обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , однак йому було відмовлено в позовних вимогах, оскільки земельна ділянка перебувала у постійному користуванні КП «Меркурій» на підставі державного акту на право постійного користування землею, що підтверджується рішенням Петриківського райсуду від 03 серпня 2016 року ( а.с.38 т.1), яке було оскаржено ОСОБА_2 , і залишено в законній силі на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року (а.с.41 т.1).

Однак, відповідач ОСОБА_2 за час придбання мозаїчного цеху, розташованого в АДРЕСА_1 , в період з 12 травні 2015 року по 18 серпня 2017 року не маючи на те правових підстав, збільшив основну та допоміжну площу приміщень шляхом самочинного будівництва та переобладнання приміщень, які були розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 і перебувала у постійному користуванні КП «Меркурій», що привело до порушення прав та законних інтересів позивача, що підтверджується наявними в матеріалах даної справи доказами, які були досліджені в суді першої інстанції.

Так, 18 серпня 2017 року Дніпродзержинським БТІ на ім`я ОСОБА_2 був виготовлений технічний паспорт на торгівельний комплекс, розташований по АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що відповідачем самочинно було збудовано та переобладнана площа приміщень на 124,8 кв.м. і загальна площа приміщень збільшилась до 198,9 кв.м, із яких на 186,6 кв.м. - збільшено площу основних приміщень (торгівельних залів) і на 12,3 кв.м. - збільшена допоміжна площа, що підтверджується копією технічного паспорту, долученого представником відповідачів ОСОБА_7 (а.с.70 т.2).

31 серпня 2017 року державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєвою С.В. були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому було змінено назву мозаїчного цеху на торгівельний комплекс і загальна площа із 75,9 кв.м. було збільшена на 198,9 кв.м. на підставі листа Дніпродзержинського БТІ від 18.08.2017 року, що підтверджується копією витягу (а.с.105 т.1).

Збільшення загальної площі із площі 75,9 кв.м. до 198,9 кв.м, а саме будівлі торгівельного комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 , власником якого був відповідач ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки КП «Меркурій», де був розташований склад Г-1 підтверджується висновком № 3326/3327-18 від 25.01.2018 року судового експерта ДДІСЕ Харченко В.В., який надав представник відповідачів ОСОБА_7 до суду( а.с.47-48 т.3).

Як вбачається із цього висновку, в технічному паспорті КП «Меркурій» від 23.12.2016 року значиться склад Г-1 площею, 19,7 кв.м., однак станом на час проведення експертизи, а саме на 25.01.2018 року (а.с.45 т.3) площа торгівельного комплексу у відповідача ОСОБА_2 була збільшена до 198,9 кв.м. (а.с.48 т.3) і спірний склад Г-1 площею 19,7 кв.м., який був зазначений в технічному паспорті КП «Меркурій» за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 був відсутній (а.с.50 т.3).

19 вересня 2017 року ОСОБА_2 уклав договір дарування торгівельного комплексу із ОСОБА_1 , якій подарував торгівельний комплекс вартістю 300 738 грн, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 198, 9 кв.м., який розташований на земельній ділянці 0,0630 га ( а.с.110 т.1).

Зазначений договір дарування 19 вересня 2017 року був посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Лимарем Є.В., про що 20 вересня 2017 року були внесені відповідні відомості до Реєстру речових прав на нерухоме майно і винесено рішення про проведення державної реєстрації права власності вищевказаного комплексу за ОСОБА_1 (а.см.114, 116 т.1).

Наданий представником відповідачів ОСОБА_7 до суду акт обстеження інвентаризації майна від 12 лютого 2018 року підтверджує те, що торгівельний комплекс, в АДРЕСА_1 , був розташований на земельній ділянці площею 630 кв.м і складався із торгівельного комплексу загальною площею 198,9 кв.м, який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19.09.2017 року, а тимчасова споруда - склад Г-1 площею 19,7 кв.м. на момент обстеження була зруйнована (а.с.76 т.2.).

З висновку судового експерта Івченко В.В. який проводив будівельно-технічну та земельно-технічну судову експертизу № 1235-08 від 11 грудня 2018 року вбачається, що земельна ділянка (кадастровий № :03:045:0139) площею 0,063 га об`єкту дослідження за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщена одноповерхова нежитлова будівля торгівельного комплексу літ «В-1», є складовою частиною земельної ділянки площею 0,3329 га, виділеною у постійне користування КП «Меркурій» на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серія 1-ДП № 00775, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 39 від 29.12.2001 року, на якій розміщені будівлі та споруди Будинку побуту КП «Меркурій», право власності на які визначені в свідоцтві про право власності від 24.05.2001 року, складеного на підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, що побудований більш ніж 3 років тому від 17.01.2000 року, виготовленого державною технічною комісією, призначеною Петриківською райдержадміністрацією Петриківського району Дніпропетровської області (а.с.150 т.3).

Створення самочинного будівництва відповідачем ОСОБА_8 на території мозаїчного цеху по АДРЕСА_1 за рахунок земель КП «Меркурій», крім технічного паспорту ОСОБА_2 , підтверджується висновком судового експерта Івченко В.В. № 1235-08 від 11 грудня 2018 року в тій частині, що станом на час проведення натурного огляду, замість будівель, прийнятих в установленому порядку до експлуатації і визначеному щодо них праві власності: мозаїчного цеху літ. «В-1» висотою 2.30 м з розмірами в 65x11.85 м площею забудови 78.8 м2, прибудови літ. «в-1» висотою 2.00 м з розмірами в плані 80 м площею забудови 9.4 м2, прибудови літ. «в'-І» висотою 2.00 м з розмірами в плані 05 м площею забудови 12.3 м2, а також прибудови складу літ. «Г-1» висотою 2.00 м з розмірами в плані 6.65x3.00 м площею забудови 20.0 м2 на земельній ділянці об`єкту дослідження знаходяться: будівля торгівельного комплексу літ. «В-1» висотою 3.0 м, площею забудови 232.8 м2, о внутрішніх приміщень 2.60 м, внутрішньою площею 198.9 м2; ганки 5 шт. площею забудови 1.1 м2,0.5 м2, 1.1 м2, 0.9 м2, документи щодо їх будівництва та вводу до експлуатації на дослідження не надані, а будівля прибудови складу літ. «Г-1», будівлі прибудови літ. «в-1», навісу -1» - відсутні.

Відповідно висновку експерта зовнішні стіни бувшої будівлі мозаїчного цеху літ. «В-1» із східного та південного боку залишилися незмінними, а перебудові піддалися зовнішні стіни із північного боку на місці знесених будівель прибудови літ. «В-1» і навісу літ. «В-1» та із західного боку на місці розташування будівлі прибудови складу літ. «Г-1», де на земельній ділянці, наданої у постійне користування КП «Меркурій», подовжені зовнішні стіни із південного боку бувшої будівлі мозаїчного цеху літ. «В-1» та новозбудовані зовнішні стіни із північного та західного боку з утворенням нової «Г»-образної частини будівлі торгівельного комплексу літ. «В-1» (із східного боку).

Таким чином, із східного боку новостворена частина будівлі торгівельного комплексу літ. «В-1» побудована на місці старої будівлі мозаїчного цеху літ. «В-1», яка, у свою чергу, була розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Із північного боку, новостворена частина будівлі торгівельного комплексу літ «В-1» у побудована на місці знесених будівель прибудови літ. «в-1» і навісу літ. «вМ», які теж знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із висновку судового експерта «Всередині та із східного боку новостворена частина будівлі торгівельного комплексу літ. «В-1» побудована на місці будівлі складу літ. «Г-1» на земельній ділянці, наданої у постійне користування КП «Меркурій».

Експертом також зазначено, що будівля складу літ. «Г-1» входила до комплексу будівель та споруд будинку побуту за адресою: АДРЕСА_1 , належних КП «Меркурій», відображеному у технічному паспорті будинку побуту від 08.07.2006 року і від 01.06.2008 року. У північній частині земельної ділянки, виділеній у постійне користування КП «Меркурій» є наявна новозбудована цегляна будівля вбиральні літ. «3-1» висотою 2.00 м з розмірами в плані 1.41x1.43 м площею забудови 2.0 2, якою користуються ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і дозвільних або технічних документів щодо її будівництва на дослідження не надано ( а.с.110-151 т.3).

Таким чином, судом першої інстанції під час розгляду даної справи було також встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 , без правових на те підстав, була збільшена площа самочинно збудованих та переобладнаних приміщень торгівельного комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_1 із 75,9 кв.м. до 198,9 кв.м за рахунок земельної ділянки, яка була надана в постійне користування КП «Меркурій», на підставі державного акту.

Відповідно висновку судового експерта Івченко В.В. № 1222-04 земельно-технічної судової експертизи, складеної 05 травня 2018 року, був встановлений факт накладання земельних ділянок у користуванні КП «Меркурій» площею 0.3329 га за адресою: АДРЕСА_1 та у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 площею 0.063 га, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право постійного користування землею колективного підприємства «Меркурій», виданого Петриківською селищною радою 29.12.2001 року.

Як вбачається із висновку експерта, прохід (проїзд) до земельної ділянки (кадастровий № :03:045:0139) площею 0.063 га, якою фактично користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , можливий лише по землях земельної ділянки площею 0.3329 га, виділеної у користування КП «Меркурій», за адресом: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного висновку експерта, фактичне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки (кадастровий №:03:045:0139) площею 0.063 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зменшує земельну ділянку, виділену у користування КП «Меркурій» площею 0.3329 га, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право постійного користування землею колективного підприємства «Меркурій» і вказані обставини підтверджуються висновками судового експерта (а.с.226 т.2).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем того, що ОСОБА_2 були порушені умови введення самочинного будівництва в експлуатацію по АДРЕСА_1 , в результаті чого було порушено його право на користування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої у постійне користування КП «Меркурій», тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом положень статей 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно ст. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Згідно п. 45 зазначеного Порядку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Однак, судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем ОСОБА_2 самовільні забудовані приміщення та прибудови за адресою: АДРЕСА_1 , в експлуатацію не здавались і булі збудовані на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

Так, було скасовано в судовому порядку рішення Петриківської селищної ради від 21 серпня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрію щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,0630 га для обслуговування будівель торгівлі, яка розташовано в АДРЕСА_1 .

Рішенням Петриківського суду від 03.08.2016 року відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено в праві на оренду земельної ділянки розташованою адресою АДРЕСА_1 , оскільки, земельна ділянка перебувала у постійному користуванні КП «Меркурій».

Оскільки, об`єкт житлової нерухомості - мозаїчний цех за адресою: АДРЕСА_1 , площею 75,9 кв.м. реконструйовано без отримання документів, що дають право виконувати будівельні роботи, а також на земельній ділянці, що на праві користування належить іншому суб`єкту господарювання, зокрема, позивачу у справі, такий об`єкт нерухомого майна вважається об`єктом самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медведєвою С.В., всупереч вищезазначеному та в порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було змінено загальну площу мозаїчного цеху загальною площею 75,9 кв.м. із зміненням назви на торгівельний комплекс та збільшенням земельної ділянки на загальну площу 198,9 кв.м. і причиною підстави таких змін державним реєстратором зазначений лист щодо неналежності до самочинного будівництва серії 824, виданого 18.08.2017 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ, що суперечить вимогам вказаного Порядку, так як відповідачем не було введено в експлуатацію самовільні споруди і ці приміщення були побудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Водночас, державний реєстратор не засвідчила прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, адже, збільшення загальної площі земельної ділянки із 75,9 кв.м до 198.9 кв.м., на підставі листа БТІ, чинним законодавством (Порядком) не передбачена і внесення таких змін порушило права позивача.

Крім того, лист щодо неналежності до самочинного будівництва та технічний паспорт серія та номер 2453, видані 18.08.2017 ОКП «Дніпродзержинським БТІ», на який посилається державний реєстратор Медведєва С.В. не можуть бути підставою для здійснення реєстрації змін до запису Державного реєстру речових прав щодо збільшення площі нерухомого майна, так як в технічному паспорті на торгівельний комплекс по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , міститься інформацію про самочинність забудови загальною площею 124,8 кв.м. (а.с. 73 т. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Отже, державний реєстратор Медвєдєва С.В., під час здійснення реєстрації змін до запису Державного реєстру речових прав щодо збільшення площі нерухомого майна мозаїчного цеху за адресою: АДРЕСА_1 , порушила вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення державного реєстратора Чаплинської сільради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.09.2017 року, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на торгівельний комплекс, загальною площею 198,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 підлягає скасуванню, тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що об`єкт нерухомості, який належить ОСОБА_1 знаходиться за іншою адресою, а ніж об`єкт, який належить КП «Меркурій», як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянти також посилаються на те, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є сторони правочину, тоді як КП «Меркурій» не є та не було стороною договору дарування від 19.09.2017 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 2 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79 (втратив чинність від 03.07.2018 року) вказано главі № 3 (Прийняття в експлуатацію об`єктів) п.10, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Судом було встановлено, що був порушений порядок прийняття та введення в експлуатацію об`єкта нерухомого майна і само будівництво торгівельного комплексу розташованого по АДРЕСА_2 проводилось без належного дозволу та належно затвердженого проекту, відведення земельної ділянки для будівництва, що передбачено ст. 376 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку, не набув права власності на торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , площею198,9 кв. м., та не мав права ним розпоряджатися відповідно до ст.. 319 ЦК України, зокрема, і укладати договір дарування на користь ОСОБА_1 , а тому, договір дарування від 19.09.2017, укладений між відповідачами, суперечить вимогам ст.ч.1 203 ЦК України та порушує право КП «Меркурій» на користування земельною ділянкою, яка надана в постійне користування, що є підставою для визнання в судовому порядку вказаного правочину недійсним.

За встановлених обставин, зокрема, що правочин про дарування від 19 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнаний таким, який проведений із порушенням чинного законодавства та визнаний судом недійсним, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що є правові підстави для задоволення позовних вимог також в частині скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Петриківського нотаріального округу Лимаря Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2017 року, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на торгівельний комплекс, загальною площею 198,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено в новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Доводи апелянтів в частині того, що КП «Меркурій» вводить суд в оману, так як його права не порушені, а приміщення складу Г-1 не входить до володіння майном ОСОБА_2 , і всі реєстраційні дії приватного нотаріуса та державного реєстратора були виконані на законних підставах, колегією суддів до уваги не приймаються, так як спростовуються належними доказами про порушене право користування земельною ділянкою позивача, а саме: правовстановлюючим документами на земельну ділянку Держаним актом на право постійного користування від 29 грудня 2001 року, свідоцтвом про право власності на Будинок побуту який належить на праві колективної власності КП «Меркурій» від 17 січня 2001 року, рішенням Петриківського суду від 03.08.2016 року, яким відповідачу було відмовлено в оренді земельної ділянки позивача, висновками земельно-технічної експертизи № 1222-04 від 05.05.2018 року та № 1235-08 від 11.12.2018 року, які свідчать про порушення права користування земельною ділянкою відповідачами.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова