Справа № 344/3662/21
Провадження № 22-ц/4808/1054/21
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Мелещенко Л.В., постановлену 08 квітня 2021 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2021 року справу передано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір пов`язаний із нерухомим майном, в тому числі розташованим у Овідіопольському районі Одеської області, вартість якого є найвищою порівняно з іншими об`єктами нерухомого майна. Відтак справа непідсудна Івано-Франківському міському суду.

Не погодившись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що позов нею подано згідно правил підсудності за останнім відомим їй місцем проживання та навчання відповідача в місті Івано-Франківську. А отже, на її думку, дана справа належить саме до підсудності Івано-Франківського міського суду. При цьому прийнята до уваги судом копія посвідки на постійне проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на її думку, не є належним доказом підтвердження його зареєстрованого місця проживання. Крім того, суд не встановив достовірність цього документу. Безпідставним є також висновок суду щодо віднесення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування до виключної підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Нікішев О.В. вважає, що скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. Зазначає, що станом на дату подання позову заявниця знала, що відповідач постійно проживає на території Одеської області. Натомість нею свідомо подано завідомо недостовірні відомості про його адресу проживання в місті Івано-Франківську, за якою він не мав можливості отримати жодної судової кореспонденції щодо руху справи. Вказує, що з 28 лютого 2017 року був зареєстрований в АДРЕСА_2 , а станом на 10 лютого 2020 року - АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є копія посвідки на постійне проживання. Натомість позивачкою не спростовано, що цей доказ є недостовірним чи посвідка анульована. Відтак справа відповідно до положень статті 27 ЦПК України має розглядатись за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 . Вважає, що судом вірно також встановлено, що позов фактично пов`язаний з оформленням ОСОБА_1 спадкових прав на частину нерухомого майна, яке належало батьку відповідача. При цьому вартість житлового будинку з господарсьми будівлями та спорудами, що знаходиться в Овідіопольському районі Одеської області є найвищою у спадковій масі. За наведених обставин суд прийшов вірного висновку щодо визначення підсудності цієї справи Овідіопольському районному суду Одеської області.

Перша Івано-Франківська Державна нотаріальна контора правом на подання відзиву не скористалась.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з січня 2010 року до 10 грудня 2016 року, визнати її спадкоємцем четвертої черги, а також право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

Передаючи справу до Овідіопольського районного суду Одеської області за встановленою виключною підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що спір пов`язаний із нерухомим майном.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За правилами частини 1 статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 згідно інформації, що міститься в копії посвідки на постійне проживання, з 10 лютого 2020 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 107 т.1). Вказаний факт апелянтом не спростовано.

Відтак зареєстроване місце проживання відповідача відноситься до адміністративно-територіального району, на який поширюється юрисдикція Овідіопольського районного суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що станом на день відкриття спадщини спадкодавцю належала квартира АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,1504 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; житловий будинок АДРЕСА_1 , житловий масив «Совіньйон»; автомобіль марки TOYOTA RAV4, 2006 року випуску, колір чорний, шасі НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнання за позивачкою права на спадкування після смерті ОСОБА_3 стосується усієї спадкової маси, тобто усього належного спадкодавцю рухомого та нерухомого майна.

Суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, вартість якого є найвищою, розташоване у Овідіопольському районі Одеської області.

Вказане також підтверджується постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року за результатом перегляду ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2018 року у справі № 344/7046/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину спільного майна.

Згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно пункту 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №368/671/19, від 12 травня 2021 року у справі № 753/13257/17.

Враховуючи вказані норми закону та їх тлумачення судом касаційної інстанції належить вважати, що спори з приводу спадщини, зокрема, у даному випадку вимога про визнання права на спадкування за законом, є спорами, які стосуються та подані з приводу нерухомого майна.

При цьому колегія суддів враховує також положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала в даній справі постановлена судом з дотриманням норм процесуального права. Викладені в апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки підстав для скасування ухвали не встановлено, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року було зупинено дію оскаржуваної ухвали. Враховуючи, що суд дійшов висновку про залишення ухвали без змін, її дію необхідно відновити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2021 року - без змін.

Відновити дію ухвали Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року