Справа № 729/819/21
2-о/729/23/21 р.
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І.,

при секретарі судового засідання Малюшицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бобровиця заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бобровицького районного суду Чернігівської області Бойко В.І. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2021 року надійшла цивільна справ за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутньою.

Згідно зі ст.14 ЦПК України, відповідно до здійсненого автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була розподілена та передана на розгляд судді Бойко В.І.

05.08.2021 р. від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Бойко В.І. У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він раніше звертався до суду з аналогічною заявою у вересні 2019 року, однак ухвалою судді Бойко В.І. його заява була повернута не дивлячись, що ним були виконані всі умови необхідні для розгляду справи. Не дивлячись на це, він змушений був доводити свою правоту та достатність документів для розгляду його заяви у Чернігівському апеляційному суді. Заявник стверджує, що саме Чернігівський апеляційний суд довів його правоту та неправомірність відмови судді Бойко В.І. в розгляді його заяви. Суддя відповідно до постанови прийняла до розгляду його заяву, він як заявник сподівався на об`єктивний неупереджений та швидкий розгляд даної справи з огляду на очевидність доказів у справі та його позиції по захисту власних прав та можливості реалізувати свої права. Проте в підсумку розгляд справи був організований неналежним чином з огляду на систематичне та тривале неприбуття на судові засідання присяжних, які мотивували свою відсутність станом здоров`я і відповідно розгляд справи затягувався, що в підсумку склало термін розгляду справи в понад півтора роки. З огляду на це не зрозуміло, чому не було організовано належний оперативний розгляд справи у відповідності до нормативних документів, які регламентують процедуру розгляду подібних справ та унеможливлюють безпідставне затягування розгляду справи. Даний факт свідчить в незацікавленості судді в оперативному розгляді справи та проведенні заміни присяжних, які не могли брати участь у судових засіданнях на присяжних, що можуть брати участь у засіданнях для оперативного розгляду справи. Як зазначає заявник, що наведене дає йому підстави стверджувати, що упереджене і необ`єктивне ставлення судді Бойко Валентини Іванівни проявляється в кожній справі, яку вона розглядає і в якій він являється стороною у справі. Отже, такий стан справ дає підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді Бойко Валентини Іванівни, а ситуація в якій він опинився завдає йому значної моральної шкоди адже, він тривалий час не може захистити та відновити свої права, які грубо ігноруються та не відновлюються у справедливий законний спосіб з огляду на беззаперечність доказів, які мали б гарантувати справедливий, оперативний розгляд справи, тому і просить задовільнити його заяву про відвід судді.

Вивчивши заяву про відвід , суд приходить до наступного висновку .

Відповідно до вимог ст. 36, 37 ЦПК України встановлено перелік підстав для відводу судді, що виключають участь судді в розгляді справи, зокрема, в тому числі, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження (affirmanti incumbit probatio).

Разом з тим, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б викликали обґрунтовані сумніви в тому, що суддя Бойко Валентина Іванівна є неупередженою при розгляді справи і заінтересованою в результатах справи, що свідчили б про наявність підстав для відводу судді, з цих передумов.

Заявляючи відвід судді Бойко В.І., доводи заявника фактично зводились до його незгоди з процесуальними діями судді під час судового розгляду в аналогічній справі, в якій був задоволений його відвід і не є підставами на думку суду, для відводу судді в розумінні положень ст. ст. 36, 37 ЦПК України.

Таким чином, на даний час відсутні будь-які дані та докази, які б свідчили про особисту заінтересованість судді Бойко В.І. в результатах справи або викликали б обґрунтовані сумніви щодо неупередженості та необ`єктивності судді під час судового розгляду цієї справи.

У той же час, слід ураховувати те, що відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «ДеКуббер проти Бельгії» (Заява № 9186/80) від 26 жовтня 1984 р., «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

А тому, з огляду на фактичні обставини справи вище установлені судом, а саме у ракурсі сформованої стійкої та сталої недовіри заявника ОСОБА_1 , яка у нього сформувалася у силу його особистого сприйняття дійсності та норм ЦПК України, слід погодитися з тим, що він, знову ж таки, у силу, відомих лише йому підстав, вважає відсутнім критерій безсторонності по відношенню до заявника з боку судді, хоча в дійсності, таких об`єктивних фактів установлено не було.

Якими суб`єктивними чинниками викликана така недовіра заявника до судді у цій справі однозначно установити не можливо, однак є дійсним та реальним факт такої недовіри.

Ця недовіра породжує у заявника сумніви у неупередженості судді.

Така недовіра, ураховуючи, те що у аналогічній справі заявнику був задоволений відвід судді Бойко В.І., є реальною. Однак, жодний факт, яким створюється, навіть підозра, у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості судді в розгляді даної справи, а відтак, в майбутньому, стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

На необхідність заміни судді з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді вказує і Верховний суд, зазначаючи, що це сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади та указуючи, що це дасть змогу забезпечити усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості суддів, а також, сприятиме підтримці до зростання довіри представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Як наслідок, з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді Бойко В.І., а також, у сприянні підтримці до зростання довіри суспільства, представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів, тобто в цілому до судової влади, суд вважає за необхідне, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, задовольнити заявлений судді відвід саме з цієї передумови.

Така дія забезпечить та сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та гарантуванню права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 36, 37, 40, 258, 260, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву заявника ОСОБА_1 про відвід судді Бойко Валентини Іванівни у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - задовольнити

Відвести суддю Бобровицького районного суду Чернігівської області Бойко Валентину Іванівну від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутньою.

Відповідно до положень ст. 41 ЦПК України цивільну справу №729/819/21 за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою передати до канцелярії Бобровицького районного суду Чернігівської області для виконання вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя В.І.Бойко