19.08.2021 227/2172/21
РІШЕННЯ
19 серпня 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хандуріна В.В.
при секретарі Черкасовій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 22.12.2003 року, засвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю., будинок АДРЕСА_1 належить позивачу. 27.02.2007 року у вказаному будинку було зареєстровано сина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вересня 2013 року ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає, оскільки виїхав до Росії на заробітки. На теперішній час позивачу невідоме місце перебування відповідача. Згідно акту депутата Білозерської міської ради відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року. Крім того, 04.04.2017 року у вказаному будинку було зареєстровано знайому позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ніколи у будинку не проживала, була зареєстрована формально, так як продала свою квартиру, і на той час їй необхідна була реєстрація для оформлення документів. Позивач звернулась до відділу реєстрації Білозерської міської ради з питань зняття відповідачів з реєстрації, але їй було відмовлено та повідомлено, що зняти особу з реєстрації без участі самої особи неможливо і тому запропонували звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач, як власник житлового будинку, має намір продати будинок. Аби мати змогу укласти договір купівлі-продажу необхідно підготувати належним чином документи на будинок, зокрема зняти з реєстрації усіх хто в будинку зареєстрований. У зв`язку з чим, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Білозерське Донецької області, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в м. Козельськ Калузької області, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .
Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідачів, до суду надано не було. Відзивів на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило.
Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідачів і винести заочне рішення.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:
Судом встановлено, що ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 22.12.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5126. (а.с.11)
Право власності позивача на вищезазначений будинок підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2004 року (а.с.12)
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .
Згідно довідок Виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області від 20.05.2021 року, окрім позивача ОСОБА_1 , 1971 року народження, за вищевказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_5 , 1971 р.н., ОСОБА_2 , 1991 р.н., ОСОБА_3 , 1945 р.н., та ОСОБА_6 , 1949 р.н. (а.с. 17,18). Також, факт реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відповідями з виконавчого комітету Білозерської міської ради. (а.с. 25,26)
Згідно актів, виданих Білозерською міською радою від 25.05.2021 року, та складених за участі сусідів ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, але не проживає з 2013 року та по теперішній час, ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою, зареєстрована, але не проживає з 2017 року та по теперішній час. (а.с. 19,20).
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 19, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Факт реєстрації відповідачів у належному позивачу житловому будинку обмежує права позивача як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.
За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.
Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у житловому будинку, безсумнівно порушують права позивача.
Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.16, 141, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 206, 259, 263, 265, 280 283, 289, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Білозерське Донецької області, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в м. Козельськ Калузької області, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1
Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст.272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя В.В. Хандурін