Справа № 640/1437/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Київський районний суд м.Харкова у складі

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу №640/1437/16-ц за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Максимова Миколи Ігоровича про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 31 березня 2016 року по цивільній справі №640/1437/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - адвокат Максимов М.І., діючий в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить:

1.Поновити строк для подання заяви про скасування заочного рішення;

2.Заочне рішення від 31 березня 2016 року по даній справі позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стянення заборгованості скасувати;

3.Справу №640/1437/16-ц призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заяви адвокат Максимов М.І. посилається на те, що заочним рішенням від 29 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Ідея Банк заборгованість по кредитному договору № Р21.204.70512 від 06.08.2014 року у сумі 99482.86 грн. та судовий збір у розмірі 1556.57 грн.

Із оскаржуваним рішенням відповідач ознайомився за допомогою Єдиного Реєстру судових рішень 30.06.2021 року. Того ж дня, представником Відповідача було направлено заяву до суду про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Вказав, що подають дану заяву про перегляд заочного рішення без отримання копії заочного рішення, тому що ознайомилися з текстом рішення з Єдиного Реєстру судових рішень. Враховуючи той факт, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем копії заочного рішення, то наявні підстави для поновлення строку на перегляд заочного рішення.

Зазначив, що судових повісток про виклик у судове засідання по даній справі ОСОБА_1 на власну адресу не отримувала, про що свідчить відсутність в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення їй судової повістки, тому не знала про дату та час розгляду справи, а відповідно не була належним чином повідомлена про розгляд справи. А тому, відповідач була позбавлена права на захист своїх законних прав та інтересів в суді під час вирішення даної цивільної справи та не мала можливості подати заперечення на позовні вимоги.

Щодо предмету спору заявник вказує, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 99482.86 гривень.

Так, позивач зазначає, що заборгованість складається з: заборгованості за кредитом - 51760 грн., простроченого боргу - 17586.78 грн., заборгованості за відсотками - 27904.89 грн., строкових процентів -: 262.62 грн., плати за обслуговування кредиту - 1965 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_1 було видано кошти у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн., проте відповідно до Ордеру розпорядження №1, про видачу кредиту, який знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 в день укладення кредитного договору № Р21.204.70512 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» 06.08.2014 року було видано 65216 грн. 52 коп.

Що стосується коштів у розмірі 9783,48 грн. 48 коп., які відповідно до меморіального ордеру № р21.204.70512.1 були перераховані банком, як нібито страховий платіж за ОСОБА_1 , то вказані кошти були перераховані 04.08.2014 року, а днем укладення кредитного договору № Р21.204.70512 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», яким нібито узгоджено даний платіж є - 06.08.2014 року, а тому не зрозуміло, на яких юридичних підставах було здійснено даний платіж. Тобто даний платіж не є частиною кредитного договору № Р21.204.70512, оскільки він передував його укладанню. Крім того не зрозумілою є саме сума платежу, оскільки вона жодним чином не узгоджувалась між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк». Тобто, даний переказ був здійснений без будь-яких на те юридичних підстав, та без будь-яких попередніх письмових узгоджень щодо розміру платежу з ОСОБА_1 . Проте банком не було врахована дана інформація і подано вимоги з урахуванням 9783 грн. 48 коп.

Також, відповідачем неодноразово були зроблені внески до банку з метою погашення певної частини кредиту. У зв`язку з чим відповідно до їх розрахунків предметом даного спору є сума, що є значно меншою, ніж сума вказана позивачем.

А саме, відповідно до виписки з ПАТ Ідея Банк з 01.01.2000 по 13.01.2016 року ОСОБА_1 було здійснено 6 платежів з метою погашення кредиту, що в сумі становить 5649,65 (п`ять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 65 коп.

З урахуванням того, що Маєвською було реально отримано 65216 (шістдесят п`ять тисяч, двісті шістнадцять) грн. 52 коп., а сплачено 5649,65 (п`ять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 65 коп., то заборгованість по кредиту становить наразі 59 566,87 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 87 коп.

Також позивач включає в суму заборгованості за кредитом і заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1965 грн.

Проте, відповідно до Правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16, Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Верховний Суд в Постанові дійшов висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої протиправне встановлення комісії.

Тобто включення комісії за користування кредитом до суми заборгованості є незаконною, та порушує права відповідача.

Що стосується нарахування відсотків у сумі 27904 грн. 89 коп., то відповідно до умов кредитного договору №Р21.204.70512, позивач повинен був отримати 75 000 грн., зі сплатою 9,9% річних щомісячно від залишкової суми кредиту.

Відповідно до п. 6 вищезазначеного договору, зазначений графік щомісячних внесків за кредитним договором.

Оскільки, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

Згідно графіку зазначеному в договорі ОСОБА_1 з моменту отримання кредиту і до моменту звернення банком до суду, тобто до лютого місяця, в сумі повинна була сплатити проценти в розмірі 9038,06 грн. 06 коп.

Також, відповідно до виписки з ПАТ Ідея Банк з 01.01.2000 по 13.01.2016 року ОСОБА_1 було здійснено 5 платежів з метою погашення відсотків за кредитним договором, що в сумі становить 15394,41 грн. 41 коп.

Так, шляхом складання вищезазначених сум, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 було навіть переплачено борг по відсоткам у розмірі 6355,81 (шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. 81 коп. Тож, стягнення банком коштів з ОСОБА_1 по відсоткам за кредитним договором є зовсім неправомірним та недоцільним.

У зв`язку з викладеним заявник звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Про дату, час та місце проведення судового засідання заявник повідомлений судом своєчасно та належним чином, протее в судове засідання не з`явився, однак 17.08.2021 адвокат Максимов М.І. подав до суду заяву, у якій просив відкласти судове засідання, а у разі неможливості його відкладення заяву задовольнити, розгляд заяви провести без їхньої відсутності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення розгляду заяви повідомлений своєчасно та належним чином.

У відповідності до ч.1 ст.287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вивчивши подану заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Дослідивши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Максимова М.І., матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки дійсно є підстави вважати, що відповідач звернувся із заявою про перегляд заочного рішення у строк, передбачений ЦПК України.

Щодо змісту самої заяви, то суд зазначає наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у розмірі 99482.86 гривень та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06.08.2014 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р21.204.70512, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 75000 грн., зі сплатою 9,9% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Протягом строку дії кредитного договору боржник систематично порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 20.01.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 99482.86 гривень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.122 ЦПК України (чинної на час розгляду справи) у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі.

З довідки адресно-довідкового бюро УДМС України в Харківській області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 булла зареєстрована в АДРЕСА_1 та 20.09.2011 знята з реєстрації, вибула м.Харків (а.с.20).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.02.2016 відкрито провадження у цивільній справі, призначено судове засідання.

Положеннями ст.74 ЦПК України (чинного на час розгляду справи) визначено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Поштова кореспонденція надсилалась судом за місцем проживання відповідача АДРЕСА_2 (а.с.23,25) та поверталась без вручення адресатові.

Вказана адреса місця проживання ОСОБА_1 зазначена в Кредитному договорі №Р21.204.70512 від 06.08.2014 року та заявником цей факт не оспорюється.

Таким чином, судом здійснені всі передбачені законодавством засоби належного сповіщення відповідача.

31 березня 2016 Київським районним судом м. Харкова за відсутності представника позивача та відповідача була розглянута цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором», ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ПАТ «Ідея-Банк» заборгованість по кредитному договору № Р21.204.70512 від 06.08.2014 року у сумі 99482.86 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ПАТ «Ідея-Банк» , судовий збір у розмірі 1556.57 грн. (а.с.26-27).

Копію рішення було направлено відповідачу за місцем проживання 11.04.2016 (а.с.28).

У відповідності до п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Пункт 30 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. встановлює, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст.224 ЦПК України допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з`явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Тобто, однією з необхідних умов для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання. Неявкою відповідача є його фактична відсутність в залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, скасування заочного рішення можливе лише за умов одночасної наявності згаданих обставин.

В судовому засіданні досліджуючи доводи представника відповідача про неповідомлення відповідача належним чином про наявність судового провадження, місце та дату розгляду вказаної судової справи, суд знаходить ці доводи необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів відповідача по суті позовних вимог, суд їх відхиляє у зв`язку з тим що, представник відповідача при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, при ухваленні заочного рішення в справі судом дотримано всіх вимог, необхідних для заочного розгляду справи: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання; згода позивача на заочний розгляд справи, про що є заява позивача.

Посилання відповідача на наявність заперечень, які унеможливлють заочний розгляд справи не спростовують доводів викладених в рішення суду, нових належних та допустимих доказів суду не надано.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року у справі № 640/1437/16-ц, оскільки відсутні обставини для його скасування, визначені у ЦПК України, а тому заява представника відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260-261, 284-288 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Максимову Миколі Ігоровичу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року у справі № 640/1437/16-ц.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Максимова Миколи Ігоровича про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 31 березня 2016 року по цивільній справі №640/1437/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 серпня 2021.

Суддя Колесник С.А.