СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1080/18

пр. № 2/759/149/21

18 лютого 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарях - Немировській А.М., Ковтун М.В., Доценко Є.С., Кушнірчук А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2018 року звернувся до суду з позовом до Фонду соціального страхування України, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22.12.2017 року № 1051 «Про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на роботі на посаді головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.2017 року, стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 30.12.2017 року по фактичну дату винесення рішення, яка на дату подання становить 37364,58 грн. та витрати на правову допомогу, що становлять 7000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що згідно з наказу № 158-к від 16.11.2004 року його було прийнято на посаду головного спеціаліста сектору інженерно-технічного забезпечення відділу господарства та інженерно-технічного забезпечення управління справами Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом директора Фонду соціального страхування Баженкова Є. № 1051 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 29 грудня 2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників. Вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Так, у зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01 серпня 2017 року відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України. 12 вересня 2017 року Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», на виконання якої був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Вважає, що про звільнення належним чином не був попереджений. Він сумлінно та професійно виконував покладені на нього обов`язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, зазначив, що відповідач не запропонував йому іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26 жовтня 2017 р. так і після 02 січня 2018 р. відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.04.2018 року замінено неналежного відповідача у справі на належного відповідача - Фонд соціального страхування України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість а також на обставини викладені у поданому 12.03.2018 року до суду відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи Наказом № 158-к від 16.11.2004 року його було прийнято на посаду головного спеціаліста сектору інженерно-технічного забезпечення відділу господарства та інженерно-технічного забезпечення управління справами Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 19 т. 1 ).

Наказом № 386-к від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з переведенням у виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України (а.с. 21 т. 1).

Наказом № 317к від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування відділу господарського забезпечення (а.с. 21-22 т. 1).

Наказом № 384/1 від 17.08.2017 року ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста відділу обліку матеріально - технічної бази Фонду управління справами (а.с. 22 т.1 ).

Постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01 січня 2018 року гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць.

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29 вересня 2017 року №2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01 січня 2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01 січня 2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці.

Постановою правління Фонду соціального страхування України № 50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01 січня 2018 року. 31 жовтня 2017 року затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду.

Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31 жовтня 2017 року становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила - 260 осіб), станом на 01 січня 2018 року - 188 штатних одиниць ( облікова - 198 осіб).

Наказом директора Фонду соціального страхування Баженкова Є. №1051 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду соціального страхування України 29 грудня 2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників (а.с. 15 т. 1).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 64 Господарського Кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З наданих суду штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вбачається, що штатна чисельність працівників підприємства скоротилася з 267 штатних одиниць до 188.

За таких обставин, вбачається, що відбувся процес оптимізації Фонду соціального страхування України, мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №603 від 26 жовтня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію з 01 січня 2018 року у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказаних у постановах правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10 жовтня 2017 року №52 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Положення про умови оплати праці та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України». Управлянню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду доручено до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком).

З додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», вбачається, що в п.15.2 - відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду, 9 з 10 працівників, серед яких і ОСОБА_1 ознайомлені 27 жовтня 2017 року під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників.

Доводи позивача про те, що він не вважав, що вказаний наказ може потягти наслідки звільнення судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем не доведено обставин того, що даний наказ мав відмінний зміст від наданого відповідачем. Також необхідно зауважити, що зі змісту наказу не вбачається, що він не може тлумачитись, як неможливість потягти за собою наслідків звільнення. Також, слід звернути увагу, що надана і позивачем, на обґрунтування пояснень в частині наявності декількох редакції наказу №603 від 26 жовтня 2017 року, незасвідчена копія наказу №603 від 26 жовтня 2017 року, справжність якої заперечується відповідачем, також містить в собі посилання про необхідність попередження всіх працівників про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду. Крім того, постанови правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10 жовтня 2017 року №52 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Положення про умови оплати праці та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», розміщуються на сайті Фонду та є загальнодоступними.

Пояснення позивача щодо неналежного повідомлення останнього про вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду, не доведення до відома наказу №603 від 26 жовтня 2017 року, спростовується матеріалами справи, де останній розписався в додатку до наказу, який містив примітку з посиланням на такий наказ (а.с. 121 т. 1).

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник не може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь яку роботу яка наявна на підприємстві.

Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 року у справі № 6-1264цс17, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне звільнення. Його доцільно оформити письмово в довільній формі, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати.

Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, - не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

У цьому зв`язку судом встановлено, що 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 був оголошений наказ Фонду № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» який містить відомості про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників, тобто було повідомлено про майбутнє вивільнення. Позивач ознайомився з вказаним повідомленням, про що поставив свій підпис 27 жовтня 2017 року.

Враховуючи викладене відповідачем виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки, звільнення відбулось 29 грудня 2017 року.

Також, на виконання ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідачем 30 жовтня 2017 року було подано звітність про заплановане масове вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Київський міжміський центр зайнятості Подільського районного центру зайнятості.

Щодо пропозицій позивачу роботи за відповідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією, то суд зазначає наступне.

Відповідно до службової записки начальника Управління по роботі з персоналом Фонду від 17 квітня 2018 року № 144-07 зазначено інформацію щодо яких посад і працівників подавались відомості Фондом. З перерахованих посад жодна не відповідає кваліфікації позивача.

Листом від 23 травня 2018 року № 17556/02-12 Пенсійний фонд України надав на адресу Фонду інформацію щодо чисельності працевлаштованих та звільнених осіб страхувальником - Фондом за період вересень 2017 року - лютий 2018 року за категоріями осіб, а саме: наймані працівники з трудовою книжкою, наймані працівники без трудової книжки, особи які виконують роботи за договором цивільного - правового характеру, особи, яким надано відпустка по догляду за дитиною від трирічного віку до досягнення шестирічного віку, особи, яким надано відпустку по вагітності і пологах, особи, яким надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач не мав можливості запропонувати позивачу з 01 січня 2018 року іншу роботу за відповідною професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю, що підтверджується відомостями з наданих копій штатних розписів та довідок управління по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду від 12 лютого 2018 року № 64-07, №63-07, від 19 лютого 2018 року № 79-07, від 27 вересня 2018 року №278-07.

Крім того, Фонд був позбавлений можливості запропонувати позивачу вакантні на той час посади з урахуванням його спеціальності та кваліфікації.

Наявність інших вакантних посад у Фонді які б відповідали професії, спеціальності чи кваліфікації позивача судом не встановлено, твердження позивача в цій частині зводяться до загальних засад про необхідність пропозиції та не підкріплюються конкретними вказівками на посаду, яка відповідає його освіті, професії, спеціальності чи кваліфікації, на яку він погоджувався та яка не була запропонована відповідачем у справі.

Посилання позивача та його представника на те, що при звільненні з роботи, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України, не було враховано вимог щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників, не знайшло свого підтвердження, оскільки ст.42 КЗпП України визначено, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі працівникам, які мають додаткові переваги визначенні частиною 2 даної статті.

Судом встановлено, що позивач не мав переважного права залишення на роботі з підстав визначених ст. 42 КЗпП України, оскільки перевага в залишенні на роботі надається визначеним категоріям працівників при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Адміністрація при скороченні чисельності та штату працівників віддала перевагу особам, продуктивність роботи яких є вищою, а наявні на час звільнення позивача вакантні посади не відповідали здобутим спеціальності та професії ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Фонду від 27 вересня 2018 року №278-07 щодо скорочення головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду управління справами виконавчої дирекції Фонду.

Таким чином з урахуванням сукупності наданих доказів судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України.

Відповідачем при звільненні ОСОБА_1 також дотримано вимог ст. 43 КЗпП України щодо дотримання попередньої згоди на його звільнення від виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується згодою Ради Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2017 року № 01-02 за переліком згідно з додатком до подання ВД Фонду від 19 грудня 2017 року № 50-10-1.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда