Справа № 315/395/21
Номер провадження № 2/315/191/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої судді: Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання: Браціло І.В.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Гуляйпільського РЕМ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

15.03.2021 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2197,68 грн.

В позовній заяві позивач посилався на те, що між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_1 був укладений договір на користування електричною енергією №0701098/7585 /6529 від 30.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

01.02.2017 року, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено найменування Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».

На виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України з 01.01.2019 р. відповідач приєдналася до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на умовах договору на користування електричною енергією №0701098/7585 від 30.10.2013р.

Умовами п.1 вказаного договору передбачено обов`язок позивача забезпечувати надійне постачання електричної енергії відповідачу, а відповідач зобов`язаний оплачувати позивачу вартість спожитої електроенергії відповідно до п.14 договору.

Згідно з п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України № 1357 від 26.07.1999 року, споживач зобов`язаний оплачувати вартість спожитої електроенергії та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та вказаних Правил. Відповідно до п.14 договору, оплата спожитої електричної енергії здійснюється на підставі рахунків, які щомісячно виписує електропостачальник згідно показань приладу обліку; показання приладу обліку знімаються щомісячно; оплата спожитої електричної енергії здійснюється до дати, зазначеної у рахунку. Однак, в порушення умов ПКЕЕН та Договору про користування електричною енергією щодо належного виконання зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо сплати в повному обсязі вартості спожитої електричної енергії за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року в кількості 1531 кВт/год на суму 2197,68 грн.

В порядку досудового врегулювання спору на адресу відповідача була направлена претензія №61-33/574 від 19.05.2020 року з вимогою про сплату заборгованості за спожиту електроенергію. Однак, заборгованість залишається не сплаченою.

Із заявою про видачу судового наказу від 29.10.2020 року №61-33/1198 ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до Гуляйпільського районного суду щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 2197,68 грн.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду від 11.11.2020 року по справі №315/1607/20 ПАТ «Запоріжжяобленерго» було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію із ОСОБА_1 , так як отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника, тому позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 2197,68 грн. а також витрати на оплату судового збору в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

09.06.2021 року від представника відповідача надійшли заява про застосування строків позовної давності, а також відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Гуляйпільського РЕМ, оскільки відповідач заперечує факт користування електричною енергією за адресою АДРЕСА_1 , так як за вказаною адресою вона ніколи не мешкала. Згідно з паспортом громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22 січня 2009 року. Відповідно до довідки депутата Гуляйпільської ОТГ від 04.06.2021 року - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 у період з 2015 року та по теперішній час не проживала. За вказаною інформацією саме за цією адресою мешкала інша сім`я. Відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, відповідач за адресою АДРЕСА_3 не отримувала електричну енергію, не передавала показники лічильника для позивача та не отримувала від позивача рахунки за електроенергію, не проводила оплату, що свідчить про неукладення відповідачем договору з позивачем про постачання електричної енергії.

У заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року. Тобто, позивач протягом п`яти місяців знав про порушення зі сторони відповідача, та мав право на звернення до суду за захистом своїх прав, але правом на захист скористався лише 15.03.2021 року, тобто після спливу трирічного строку. Таким чином, представник відповідача просить застосувати до позову ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Гуляйпільського РЕМ до ОСОБА_1 позовну давність та в зв`язку із цим у задоволенні позову відмовити повністю.

У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, раніше від нього надходили заяви про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовної заяви в повному обсязі наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовної заяви заперечує з підстав пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

В ході судового розгляду було встановлено, що між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_1 був укладений договір на користування електричною енергією №0701098/7585 /6529 від 30.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

В порушення умов ПКЕЕН та Договору про користування електричною енергією щодо належного виконання зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо сплати в повному обсязі вартості спожитої електричної енергії за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року в кількості 1531 кВт/год на суму 2197,68 грн., що підтверджується довідкою про борг (а.с.6).

В порядку досудового врегулювання спору на адресу відповідача була направлена претензія №61-33/574 від 19.05.2020 року з вимогою про сплату заборгованості за спожиту електроенергію (а.с.7), однак підтвердження щодо отримання відповідачем вказаної претензії позивач не надав.

Відповідно до паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого 26.12.1997 року, ОСОБА_1 з 22.01.2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.55-56).

Згідно з довідкою без № від 04.06.2021 року, виданою депутатом Гуляйпільської ОТГ Боговик М.М., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована та не проживала у період з 2015 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 . За даною адресою з січня 2017 року проживала інша особа (а.с.53).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до положень частини першої, другої та п`яної статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком (припинення дії), а й певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. (стаття 261 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У довідці про борг за спожиту активну електроенергію зазначено період споживання з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року, яка була долучена до позовної заяви (а.с. 6).

Згідно п.14 Договору про користування електричною енергією №0701098/7585 від 30.10.2013 року, оплата спожитої електричної енергії здійснюється споживачем на підставі розрахункових документів, які виставленні до оплати постачальником електричної енергії відповідно до фактичних показань приладу обліку, або за плановими нарахуваннями, в порядку визначеному ПКЕЕН. Оплата спожитої електроенергії здійснюється до дати зазначеної у розрахунковому документі (а.с. 5).

Враховуючи те, що встановити число місяця, який йде за місяцем за який нарахована вартість за спожиту електроенергію на час розгляду справи не можливо, то суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності щодо спірних правовідносин є 01.10.2017 року перше число місяця наступного за місяцем сплати.

Таким чином, позивачу, починаючи саме з 01.10.2017 року, було достеменно відомо про порушення відповідачем строків оплати за спожиту електроенергію, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності.

Проте, до суду ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося лише 15.03.2021 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Окрім того, представник відповідача, скориставшись своїм правом, передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Гуляйпільського РЕМ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 25.08.2021 року.

Суддя О.І. Окладнікова