Справа № 203/2376/20
Провадження № 2/204/1094/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна про встановлення факту виконання умов договору, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому прохала суд встановити факт виконання ОСОБА_1 умов договору перед ОСОБА_2 , за укладеним 20 квітня 2013 року договором купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з розстрочкою платежу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, відповідно пункту 5 вище визначеного договору, - здійснення повного розрахунку на загальну суму 73 273,33 (сімдесят три тисячі двісті сімдесят три) гривень 33 коп.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що сторони по справі - позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з розстрочкою платежу. Вище визначений договір був посвідчений 20 квітня 2013 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною. Відповідно до умов укладеного договору продаж вчинено за погоджену між сторонами суму в розмірі 73273,33 грн. До моменту укладання цього договору, позивачем було сплачено на користь продавця ОСОБА_2 4500 грн. в рахунок часткової оплати за 1/3 частки квартири. Залишок суми за 68 773,33 грн., розстрочується і сплачується починаючи з червня місяця 2013 року до 30 числа кожного місяця не менше 1000 грн. до повного розрахунку, але не пізніше 1 червня 2019 року. Укладеним договором сторони визначили умову, що здійснення повного розрахунку та виконання умов договору засвідчується заявою Продавця ОСОБА_2 , на день підпису на якій буде засвідчено нотаріально. На виконання умов укладеного договору, позивачем було сплачено на рахунок відповідача, загальну суму платежів - 69 407 грн. Отже, позивачкою виконано всі умови укладеного договору, що було підставою для виконання продавцем умов, щодо подання Приватному нотаріусу ДМНО Михайлець Ксенії Олександрівні, відповідної заяви про здійснення повного розрахунку між сторонами. Через відсутність ОСОБА_2 , за місцем його проживання (реєстрації), здійснити звірку проведених позивачкою розрахунків загальної суми що була визначена укладеним договором, отримати відповідну нотаріальну заяву про здійснення мною повного розрахунку стало неможливим, внаслідок чого порушуються права позивачки на подальше розпорядження придбаним майном, оскільки через відсутність наданої ним вищевказаної нотаріальної заяви, зобов`язання за договором залишаються невиконаними.

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , 20.04.2013 року уклали договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з розстрочкою платежу. Вище визначений договір був посвідчений 20.04.2013 року, приватним нотаріусом ДМНО Михайлець Ксенією Олександрівною (а.с.8-10).

Відповідно до п. 5 укладеного Договору, продаж вчинено за погоджену між сторонами суму в розмірі 73273,33 грн.. До моменту укладання цього договору, покупцем було сплачено на користь продавця ОСОБА_2 , 4500 грн. в рахунок часткової оплати за 1/3 частки квартири. Залишок суми за 68 773,33 грн., розстрочується і сплачується починаючи з червня місяця 2013 року до 30 (Тридцятого) числа кожного місяця не менше 1000,00 грн. до повного розрахунку, але не пізніше 1 червня 2019 року. Вказані платежі будуть сплачуватися Покупцем (позивачкою) шляхом зарахування на рахунок Продавця (відповідача), який буде поданий ним. Укладеним договором сторони визначили умову що здійснення повного розрахунку та виконання умов договору засвідчується заявою Продавця ОСОБА_2 , на день підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація щодо осіб яким належить квартира АДРЕСА_1 .

На виконання умов укладеного договору, ОСОБА_1 було сплачено на рахунок відповідача, загальну суму платежів - 69 407 грн., що підтверджується копіями банківських платіжних квитанцій (а.с. 11-23).

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зі змісту зазначених норм убачається, що право на звернення особи до суду має бути обумовлене наявністю спору.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наука цивільного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.

Відтак, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права (свободи, інтересу), бути адекватним наявним обставинам.

Між тим, у контексті обставин цієї справи, суд констатує, що позивач, обравши такий спосіб захисту порушених прав, як встановлення факту виконання нею умов Договору щодо повного розрахунку, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, адже задоволення таких позовних вимог жодним чином не поновить її права і саме по собі не вплине на дійсність угоди та права сторін, що виникли внаслідок його укладення.

В свою чергу, суд зазначає, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Позивач у мотивувальній частині позову обґрунтовує порушення свого права тими обставинами, що в той час, як нею повністю сплачено вартість майна за договором, відповідач не надає нотаріусу заяву про здійснення повного розрахунку між сторонами, чим порушується її право на розпорядження придбаним майном.

Згідно зі ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року по справі 910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, доказів умисного уникнення відповідача від звернення до нотаріуса з відповідною заявою, або ж доказів відмови нотаріуса здійснити реєстрацію права власності на придбане нерухоме майно, що свідчило б про невизнання або оспорення певною особою набутого права власності позивачки на придбану частину квартири - матеріали справи не містять.

Більше того, суд зазначає, що згідно умов укладеного Договору від 20.04.2013 року, зокрема у п. 8, сторони погодили, що Продавець свідчить та довів до відома Покупця, що не заперечує проти державної реєстрації права власності за Покупцем на зазначене нерухоме майно до моменту остаточного розрахунку, таким чином, суд не вбачає наявності спору, або невизнання будь-якою особою права позивачки на придбану частину квартири, оскільки за наявності відповідного застереження у Договорі, у Позивачки відсутні перешкоди для самостійної реєстрації права власності на придбане майно, та її здійснення не перебуває в залежності від встановлення обставин повної сплати/не сплати вартості майна за Договором.

Наведені вище норми чинного законодавства України, визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні суб`єктивного права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, що в свою чергу, є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розглянувши позовні вимоги позивача, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення, оспорювання або невизнання, на час розгляду справи, суб`єктивного права позивача щодо нерухомого майна.

Окрім встановлених обставин, суд зазначає, що права ОСОБА_1 на придбану частину квартири фактично ніким не оспорюються, окрім того, Позивач не надала суду будь-яких доказів, власне звернення до нотаріуса (державного реєстратора) з відповідною заявою та існування рішення нотаріуса (держреєстратора) про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, а також внесення відповідних записів до Державного реєстру прав. В свою чергу, у випадку наявності такого рішення, або у випадку оспорювання права власності позивача на квартиру з боку іншої особи, позивач не позбавлена права на звернення до суду з позовом з застосуванням одного з належних способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, або у порядку ст. 392 ЦК України, в межах розгляду якого, предметом доказування будуть обставини повної сплати вартості майна за Договором.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору - підлягають віднесенню на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 204, 328, ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 12, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна (адреса проживання: АДРЕСА_5 ) про встановлення факту виконання умов договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська