Єдиний унікальний номер 242/1220/21
Номер провадження 22-ц/804/1987/21
Головуючий в І інстанції Черков В.Г. Єдиний унікальний номер 242/1220/21
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1987/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Гапонова А.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку скасування, (головуючий у 1 інстанції суддя Черков В.Л.)

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 13.10.2020 року на її ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зі свідоцтвом спадщина складається з неодержаної пенсії у сумі 104281,40 грн. У подальшому нею було отримано відповідь на адвокатський запит від Селидівського об`єднаного УПФУ Донецької області від 08.02.2021 року, відповідно до якого розмір нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_2 становив 135102,91 грн, з них 96613,40 грн буде виплачено позивачці. Отже, відповідачем було виплачено суму пенсії, яка входить до складу спадщини, з обмеженням трирічним терміном. Просила стягнути з Селидівського об`єднаного УПФУ Донецької області на її користь набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії у сумі 38489,51 грн, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 7668 грн недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 . В задоволенні решти вимог відмовлено, також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що спадщина, яка відкрилася після смерті її батько ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , складається з недоотриманої пенсії. 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 104281,40 грн. Проте, згідно листа, наданого відповідачем на запит адвоката, сума нарахованої та невиплаченої пенсії є більшою та становить 135102,91 грн. Позивач вважає, що набула право власності в порядку спадкування на грошову суму у розмірі 135102,91 грн. Відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину недоотриману пенсію сплачено лише частково. Залишок становить 38489,51 грн. Вона зверталась до нотаріуса з приводу різниці у розмірі пенсії зазначеної у відповідях наданих на запит нотаріуса та адвоката, але нотаріус відмовив їй у видачі будь-якого ще свідоцтва на спадщину, оскільки ним було отримано офіційну відповідь від ПФУ.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення на ім`я представника позивача та на адресу відповідача. Про причини неявки у судове засідання сторони не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явились у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 13.10.2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_2 та складається з недоотриманої пенсії на загальну суму 104281,40 грн.

Свідоцтво було видано на підставі відповіді на запит нотаріуса, наданої Селидівським ОУПФУ Донецької області.

Згідно з відповіддю Селидівського ОУПФУ Донецької області на адвокатський запит від 02.02.2021 року, розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_2 з 01.06.2016 року по 31.01.2020 року складає 135102,91 грн, з них 96613,40 грн буде виплачено спадкоємцю.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 було виплачено недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 у розмірі 96613,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що недоотримана за життя спадкодавця пенсія яка увійшла до складу спадщини після його смерті, та на яку позивач у порядку спадкування за законом набула право власності визначена у свідоцтві про спадщину, та складає 104281,40 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає доводів апеляційної скарги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

За приписами частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті суми пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень.

Норми частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Аналогічний висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19.

Таким чином, судом зроблено вірний та обґрунтований висновок наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, набуті ним в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії, яка належала за життя її батьку, та які не були виплачені позивачу згідно виданого свідоцтва про право на спадщину за законом в повному обсязі, а саме недоплачена сума становить 7668 грн. (із розрахунку: 104281,40 грн. (належних до виплати спадкоємцю згідно свідоцтва про право на спадщину) 96613,40 грн.).

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо набуття позивачем в порядку спадкування права власності на недоотриману пенсію саме в сумі 135102,91 грн, та, як наслідок, стягнення різниці між цією сумою та розміром спадкового майна, визначеного свідоцтвом про право на спадщину за законом, оскільки дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд у відповідності до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач фактично вимагав визнання за нею права власності на спірну суму в порядку спадкування та стягнення цієї суми з відповідача.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач як спадкоємець за законом після смерті батька успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України. Звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину, в якому визначено обсяг спадкового майна та визначено, що до складу спадщини входить недоотримана пенсія у сумі 104281,40 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2020 року не є предметом спору у даній справі. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2020 року не оспорено та є чинним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах, чи внесення змін у нього у матеріалах справи відсутні.

Зазначене узгоджуються з правовими висновками КЦС ВС, висловленими у постанові від 06 липня 2020 року у справі №750/8819/1.

З урахуванням наведеного, вимога про стягнення неохопленої свідоцтвом про право на спадщину суми недоотриманої пенсії є такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права власності у порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесені з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня постановлення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

А.В. Гапонов

О.Д. Канурна

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян