КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/2833/21 Головуючий у 1 інстанції: Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» з позовом про стягнення 182 927 грн. 62 коп заборгованості, з яких: 179 376 грн. 20 коп. основного боргу, 3 551 грн. 42 коп. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовувала неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за додатковою угодою від 08.01.2020 року до договору №82039-А/3 купівлі-продажу деривативу від 18.04.2019 року в частині повернення грошових коштів позивачці протягом 180 календарних днів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» на користь ОСОБА_1 179 376 грн. 20 коп. основного боргу, 3 551 грн. 42 коп. 3 % річних та 1 829 грн. 28 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що укладенням угоди про розірвання Договору №82039-А/З купівлі-продажу дериватив, ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» припинили всі зобов`язання між собою, які були передбачені вищевказаним договором, тому у відповідача відсутнє зобов`язання перед позивачем щодо сплати коштів.

Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мали значення для справи, застосовано норми закону, які не підлягали застосуванню та не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню.

Крім того, наголошує, що відповідачу не було відомо про розгляд даної справи у Києво-Святошинському районному суді Київської області 11 травня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що доводи апелянта зводяться до того, що між сторонами було укладено Додаткову угода від 08.01.2020 року до Договору №82039-А/3 купівлі-продажу від 18.04.2019 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати Договір №82039-А/З купівлі- продажу деривативу від 18.04.2019 року 08 січня 2020 року.

Вказує, що апелянт помилково вважає, що з 08.01.2020 року фактично припинено цивільні права та обов`язки за договором №82039-А/3 купівлі-продажу деривативу від 18.04.2019 року та у відповідача відсутнє зобов`язання щодо сплати коштів та стягнення трьох відсотків річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Разом з тим, апелянт не помітив, що на підставі зазначеної Додаткової угоди 08.01.2020 року за актом прийому - передачі (повернення) №822039-А/З покупець передав продавцю, а продавець прийняв від покупця дериватив з наступними характеристиками, а саме: дериватив з поставкою базового активу - майнові права на квартиру АДРЕСА_1, строк виконання зобов`язань за деривативом до виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав на підставі форвардного контракту №82037-А3 від 18.04.2019 року, укладеного між відповідачем з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Жуляни». Згідно з п.2 Додаткової угоди від 08.01.2020 року після утримання премії в розмірі 10 % відповідно до

п.8.3 Договору повернути грошові кошти покупцю у розмірі 189 376 грн. 20 коп. без ПДВ на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», отримувач: ОСОБА_1 , призначення платежу: «Повернення коштів згідно договору №82039-А/З купівлі-продажу деривативу від 18.04.2019». Відповідно до п.3 Додаткової угоди сторони дійшли взаємної згоди, що термін повернення грошових коштів становить 180 календарних днів.

Строк, вказаний у п.3 Додаткової угоди, сплив 06.07.2020 року.

В ході розгляду справи судом правильно встановлено, що після укладення додаткової угоди від 08.01.2020 року відповідач частково виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів, а саме: сплатив 11.11.2020 року на рахунок позивачки 5 000 грн. та 02.02.2021 року ще 5 000 грн., а інша частинка боргу залишилась неповернутою.

Крім того, зазначає, що відповідач своїми діями з повернення коштів фактично визнав існування грошового зобов`язання між сторонами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення додаткової угоди від 08.01.2020 року до договору №82039-А/3 купівлі-продажу деривативу від 18.04.2019 року грошові кошти позивачці не повернув, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що у 2019 році ОСОБА_1 з метою придбання квартири уклала договір купівлі-продажу деривативу №78946-А/3 від 13.02.2019 року з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген».

На виконання вказаного договору позивачем було сплачено 142 225 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій.

Встановлено, сторони дійшли згоди розірвати Договір №82039-А/З купівлі- продажу деривативу від 18.04.2019 року - 08 січня 2020 року та зарахувати грошові кошти у сумі 142 225 грн. без ПДВ, сплачені покупцем за договором купівлі-продажу деривативу №78946-А/3 від 13.02.2019 року в рахунок оплати за договором купівлі-продажу деривативу №82039-А/3 від 18.04.2020 року.

18 квітня 2019 рокуміж ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договору купівлі-продажу деривативу №82039-А/3, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцеві, а покупець - прийняти й оплатити дериватив з наступними характеристиками, а саме: дериватив з поставкою базового активу - майнові права на квартиру АДРЕСА_1, строк виконання за деривативом до виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на підставі форвардного контракту № 82037-А3 від 18.04.2019 року, укладеного між відповідачем з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Жуляни».

Судом встановлено, що на виконання договору №82039-А/3 від 18.04.2020 року позивачем сплачено відповідачу 68 193 грн., а всього сплачено - 210 418 грн. (142 225 грн + 68 193 грн).

Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу деривативу відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню.

08.01.2020 рокуміж ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу деривативу №82039-А/3 від 18.04.2019 року, за умовами якого сторони дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу деривативу №82039-А/3 від 18.04.2019 року - 08.01.2020 року. Після утримання премії в розмірі 10 % відповідно до п.8.3. договору повернути грошові кошти покупцю в розмірі 189 376 грн. 20 коп., без ПДВ, ОСОБА_1 , термін повернення грошових коштів - 180 календарних днів.

Позивач посилався на те, що строк, вказаний у п.3 додаткової угоди, сплив 06.07.2020 року, кошти відповідачем у строк до 06.07.2020 року не були повернуті позивачу.

Встановлено, що 11.11.2020 року та 02.02.2021 року відповідач сплатив позивачці

по 5 000 грн., всього - 10 000 грн.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент звернення позивача з позовом до суду борг відповідача перед позивачкою складав 179 376 грн. 20 коп. (189 376 грн. 20 коп. - 10 000 грн).

За вимогами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст.536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що відповідач в порушення додаткової угоди від 08.01.2020 року до договору №82039-А/3 купівлі-продажу деривативу від 18.04.2019 року грошові кошти позивачу у розмірі 179 376 грн. 20 коп. не повернув, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Також позивачка просила стягнути з відповідача 3 551 грн. 42 коп. 3 % річних за період від 07.07.2020 року до 23.02.2021 року.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене суд вірно вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, суд також вірно зазначив, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

На підставі належним чином зібраних та оцінених доказів, поданих позивачем, суд, встановивши наявність у відповідача перед позивачем боргу у розмірі 179 376 грн. 20 коп., прийшов також до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 3 551 грн. 42 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтіген» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: