ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1610/19
Провадження № 22-ц/4820/1235/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 685/1610/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року у складі судді Самойловича А.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Теофіпольської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Селянське (фермерське) господарство «Верес» про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, акта приймання-передачі нерухомого майна та скасування державної реєстрації права комунальної власності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18 червня 2019 року № 22-4463-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», акт приймання-передачі нерухомого майна від 18 червня 2019 року б/н, на підставі яких зареєстровано право комунальної власності Новоставецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області на земельну ділянку із кадастровим номером :04:014:0053, розташованої на території Новоставецької сільської ради, площею 31,1273 га, а також скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на вищезазначену земельну ділянку, номер запису про право власності 32332311, стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 2000 році на підставі рішення Теофіпольської районної Ради народних депутатів Теофіпольського району Хмельницької області від 09.08.2000 за № 7 ОСОБА_1 видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 40,7 га на території Човгузівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний державний акт було видано на підставі технічного звіту по відведенню в натурі земельної ділянки Теофіпольського земельно-кадастрового бюро при районному відділі земельних ресурсів. ОСОБА_1 , як голові СГ «Верес», стало відомо, що частина земельної ділянки, яка перебувала в постійному користуванні, була неправомірно передана у комунальну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4463-СГ від 18 червня 2019 року. Позивач зазначала, що приймаючи оскаржуваний наказ, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області грубо порушило вимоги ч. 5 ст. 116 ЗК України, так як фактично було передано з державної у комунальну власність земельну ділянку, яка перебуває у неї на праві постійного користування з 2000 року на підставі відповідного державного акту, при цьому право постійного користування не було припинено. А також зазначала, що незаконно було змінено цільове призначення земельної ділянки у зв`язку із віднесенням її до земель запасу. Незаконність, на думку позивача, полягає в тому, що відсутні виключні підстави для припинення права позивачки на постійне користування земельною ділянкою, які визначені статтею 141 ЗК України.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

На думку апелянта, розглядаючи спір суд прийшов до невірного висновку про непорушення її прав оскаржуваним наказом управління Держгеокадастру. Навпаки, відповідачі не визнають її право користуванні на спірну земельну ділянку, що підтверджується матеріалами справи, відповідями Новоставецької сільської ради, Теофіпольської селищної ради, вказуючи про те, що державний акт не зареєстрований належним чином.

Також відповідачі не визнають тотожності сформованої земельної ділянки комунальної власності та ділянки, що перебуває у постійному користуванні апелянта, яка встановлена висновком земельно-технічної експертизи від 11.02.2021.

Крім того, її права були порушені проведенням інвентаризації земельної ділянки, оскільки про проведенні інвентаризації не п.п. 4, 7, 10, 23, 57 дотримано Порядку проведення інвентаризації земель, затверджений постановою КМУ від 05.06.2019р. № 476, а також ЗУ «Про землеустрій» оскільки при інвентаризації та формуванні земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0053 не було використано відомості з книги записів реєстрації державних актів на право постійного користування щодо земельної ділянки апелянта, не включено її до переліку земельних ділянок, які надано у користування без кадастрового номера, а також не надано пропозиції щодо узгодження наявних розбіжностей. Таким чином незаконно сформовано спірну земельну ділянку з цільовим призначенням - 16.00 як землі запасу.

Апелянт вказує, що суд, зазначивши в рішенні про те, що при отриманні позивачем в користуванні земельної ділянки чинне законодавство не передбачало присвоєння кадастрового номера та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, визнав, що позивач фактично, діяла правомірно, однак при цьому не захистив її порушене право.

Крім того при вирішенні спору поза увагою суду був залишений факт, що апелянт позбавлена провести державну реєстрації спірної земельної ділянки у зв`язку з тим, що комунальна власність зареєстрована Новоставецькою сільською радою з порушенням конфігурації та зменшенням площі.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вважає доводи апеляційної безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що держава як власник земельної ділянки, діючи правомірно, з дотриманням всіх вимог, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством розпорядилася земельною ділянкою, передавши її в комунальну власність. Будь яких прав позивачки, при цьому порушено не було, що підтверджується відсутністю у Державному земельному кадастрі відомостей про права постійного користування спірною земельною ділянкою позивачки. Також самою ОСОБА_1 не виконано обов`язку щодо реєстрації в Книзі записів державних актів на право користування землею реєстрації Державного акта на право постійного користування землею серії ХМ від 0010 від 2000 року, виданого на її ім`я.

Крім того, вважає, що позивачем не доведено факт накладки спірних земельних ділянок, оскільки такий факт може підтвердити лише Державний кадастровий реєстратор, а позивач не зверталася до кадастрового реєстратора, в матеріалах справи відсутня відмова такого реєстратора щодо внесення відомостей в реєстр у зв`язку з накладкою земельних ділянок.

На думку відповідача, ОСОБА_1 не довела достатніми доказами порушення її права, суд прийняв правильне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого немає.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з закриттям провадження в справі з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Так судом встановлено, що рішенням Теофіпольської районної ради Хмельницької області від 09 серпня 2000 року № 7 виділено ОСОБА_1 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 40,7 га із земель запасу Човгузівської сільської ради.

На підставі даного рішення та Технічного звіту по відведенню в натурі земельної ділянки та виготовленню державного акта на право постійного користування землею селянському (фермерському) господарству, де встановлені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), 11 грудня 2000 року ОСОБА_1 Теофіпольською районною радою виданий та зареєстрований Державний акт на право постійного користування землею серії ХМ № 0010.

Позивач ОСОБА_1 23 листопада 2002 року зареєструвала Фермерське господарство «Верес», що підтверджується копією статуту фермерського господарства «Верес».

За пунктом 1.1-1-5 статуту ФГ «Верес» засновником господарства є позивач ОСОБА_1 , членами господарства є - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Головою господарства є засновник, тобто ОСОБА_1 . Засновнику господарства видано Державний акт на право постійного користування землею серії ХМ № 0010.

За п. 3.1. статуту метою діяльності ФГ «Версе» є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація, інша діяльність направлена на отримання прибутку.

Пунктом 5.1 статуту передбачено, що до земель господарства належать в тому числі землі, передані господарством у користування, що посвідчені Державним актом, виданим на ім`я голови господарства.

Розпорядженням Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області від 02 квітня 2008 року № 103/2008 із земель, що знаходяться в постійному користуванні голови фермерського господарства «Верес» ОСОБА_1 на території Човгузівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області за межами населених пунктів, передано у власність членам ФГ «Верес» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельні ділянки по 2,63 га ріллі кожному . На підставі даного рішення сформовані три земельні ділянки з кадастровими номерами :04:014:0129, :04:014:0130 та :04:014:0131, а також видані Державні акти на право власності на земельну ділянку вказаним особам, внаслідок чого площа земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні голови ФГ «Верес» та відповідно даного фермерського господарства зменшилася до 32,81 га.

Наказом Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Держгеокадастру від 18 червня 2019 року № 22-4463-СГ Новоставецькій сільській раді Новоставецької сільської об`єднаної територіальної громади Теофіпольського району Хмельницької області передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 269,6664 га, які розташовані (за межами населених пунктів) на території Новоставецької ОТГ, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :04:014:0053 площею 31,1273 га з цільовим призначенням - 16.00 землі запасу.

Державним реєстратором Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області Базелюк Т.В. 08 липня 2019 року було здійснено державну реєстрацію права комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0053 за Новоставецькою сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області та внесено запис № 32332311 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За висновком судової земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2021 року № 1154/1155/20-26 земельна ділянка з кадастровим номером :04:014:0053 площею 31,1273 га накладається на земельну ділянку, яка передана в постійне користування ОСОБА_1 , сформована на місці земельної ділянки, яка передана ОСОБА_1 на праві постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 0010 від 11 грудня 2000 року, площа накладення складає 30,6673 га.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до пунктів 1 і 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Позивачами є особа, які подала позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу ( стаття 45 ГПК).

У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 посилалась в позові на порушення свого права на земельну ділянку, надану їй для організації та ведення фермерського господарства.

При цьому як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 23 листопада 2002 року зареєструвала Фермерське господарство «Верес», є його засновником та головою, згідно статуту їй як засновнику фермерського господарства видано Державний акт на право постійного користування землею серії ХМ № 0010 і за Статутом до земель господарства належать в тому числі землі, передані господарству у користування, що посвідчені Державним актом, виданим на ім`я голови господарства. Мета діяльності господарства виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація, інша діяльність направлена на отримання прибутку.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України на час створення фермерського господарства «Верес» визначались Законом України «Про селянське фермерське господарство» від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ, на даний час Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» , які спрямовані на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про селянське фермерське господарство» селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею.

Згідно ст..ст. 4-5 цього ж Закону земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди. Передача земельних ділянок у приватну власність і надання їх в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених (викуплених) у встановленому порядку. У постійне користування земля надається громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебувають у державній власності. У тимчасове користування земельні ділянки надаються, зокрема, із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів.

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

У заяві зазначаються: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджується їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства.

Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування за погодженням з сільською, селищною Радою народних депутатів розглядає у місячний термін районна (міська) конкурсна комісія та районна, міська, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Рада народних депутатів,і в разі проходження конкурсного відбору та згоди відповідна Рада замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації проект відведення ділянки, який розробляється в першочерговому порядку.

Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За статтею 12 Закону № 973-IV землі фермерського господарства могли складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Визначення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону, наведено також у нормах Закону України «Про селянське фермерське господарство» на час створення фермерського господарства «Верес» та на даний час Законом України «Про фермерське господарство».

Тож фермерське господарство ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку на цих ділянках, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому можливість реалізації громадянином права здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства у відповідності до норм чинного законодавства, а саме на час створення фермерського господарства «Верес» Закону України «Про селянське фермерське господарство» та на даний час Законом України «Про фермерське господарство» безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Таким чином, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Отже за змістом наведених вище положень законодавства, Статуту ФГ «Верес» після отримання Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 0010 для ведення фермерського господарства, створення фермерського господарства та його реєстрації як юридичної особи користувачем спірної земельної ділянки є саме фермерське господарство, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів (такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 483/1863/17, № 695/1275/17 та від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18).

Крім того, висновок про належність до юрисдикції господарських судів спорів про захист права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, та про те, що саме фермерське господарство може захистити речове право на користування земельними ділянками, було викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 275/82/18 та постанові від 1 квітня 2020 року в справа № 320/5724/17.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в даній справі речове право, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить ФГ «Верес», яке і може захистити право користування земельною ділянкою.

Тому заявлені позовні вимоги за змістом вимог про фактичне усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою в обраний позивачем спосіб шляхом скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Держгеокадастру від 18 червня 2019 року № 22-4463-СГ та скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0053 мають розглядатися господарським судом за правилами господарського судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції за територіальною підсудністю Господарському суду Хмельницької області і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Теофіпольської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Селянське (фермерське) господарство «Верес» про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, акта приймання-передачі нерухомого майна та скасування державної реєстрації права комунальної власності закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови вона може звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 11 серпня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох