Провадження № 2/161/3290/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

07.07.2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій, окрім неї, також зареєстроване місце проживання її сина - відповідача ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_2 з 2010 року по даний час за адресою своєї реєстрації не проживає та взагалі не з`являється, не оплачує комунальних послуг, не бере участі в утриманні квартири та будь-яких його речей в житлі немає. Кількість зареєстрованих в квартирі осіб впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, а тому вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що істотно впливає на реалізацію її права власності на вищевказану квартиру. Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку судового засіданні від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач до початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1.

Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1, у даному житловому приміщенні також зареєстрований, зокрема, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки ОСОБА_1 .

Як вбачається із листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 25442/50/04-21 від 15.06.2021 року, в ході проведення перевірки та опитування сусідів було підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 з 2010 року та по даний час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказану обставину також підтвердили у своїх поясненнях сусіди за місцем реєстрації відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 будучи членом сім`ї позивача (сином) без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 1 рік (з 2010 року по даний час).

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація ОСОБА_2 в належній позивачці квартирі, впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ"Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпідлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908 грн. понесені останньою при сплаті судового збору.

На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 09 серпня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук