Справа №751/983/21
Провадження №2/751/665/21
27 липня 2021 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Яременко І. В.
секретаря Випинашко Г.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» Товариства сприяння обороні України (ТСО України), треті особи: Чернігівська обласна організація Товариства сприяння обороні України, Голова комісії з припинення (ліквідації) Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» Товариства сприяння обороні України (ТСО України) Бизган Ігор Михайлович про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 2017 року ОСОБА_1 працював завідувачем майстерні Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автомайстерня» ТСО України. В червні 2020 року отримав лист про ліквідацію ЧКВП «АРМ» ТСО України та необхідність надати до Чернігівської обласної організації ТСО України інформацію про заборгованість по заробітній платі станом на 22.06.2020. У липні 2020 року його було звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства, але повного розрахунку по заробітній платі не проведено.
Ухвалою судді від 26.02.2021 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, поклавши на відповідача судові витрати.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи Товариство повідомлене належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не відомо, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертались, відзив на позов не надходив.
Від Голови ліквідаційної комісії ЧКВП «АРМ» ТСО України Бизгана І.М. на адресу суду надійшли пояснення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині виплати компенсації за затримку у виплаті заробітної плати при звільненні. Посилається на те, що позивач працював на посаді керівника відповідача. А тому, як керівник, був відповідальною особою за розрахунки з усіма працівниками, в тому числі і з самим собою, як найманим працівником. Однак, маючи доступ до поточного рахунку відповідача, будучи єдиним розпорядником коштів на вказаному рахунку, не здійснив виплату собі належних коштів при звільненні, чим порушив ст. 116 КЗпП України. Відтак вина за невиплату заробітної плати в день звільнення найманому працівнику лежить на керівнику відповідача, тобто на позивачеві ОСОБА_1 . Крім того, умовою застосування до спірних відносин норми ч. 1 ст. 117 КЗпП України є наявність вини власника у невиплаті заробітної плати в день звільнення. Однак, особою, відповідальною за виплату заробітної плати позивачу при звільненні, був сам позивач, який мав необхідний обсяг повноважень для здійснення виплати заробітної плати. Вказане виключає наявність вини відповідача, що, в свою чергу, виключає підстави застосування до спірних правовідносин ст.. 117 КЗпП України та стягнення на користь особи, винної у затримці виплати заробітної плати, компенсації за таку затримку.
Ухвалою суду від 27.07.2021, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до трудової книжки, ОСОБА_1 19.04.2017 був прийнятий на посаду завідувача майстерні Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» ТСО України відповідно до наказу № 14-ОС від 18.04.2017 (а.с.6-8).
Листом Чернігівської обласної організації ГО «Товариство сприяння обороні України» (ТСО України) від 03.03.2020 № 01-05/31 ОСОБА_1 повідомлено про те, що на даний момент в ЧКВП «АРМ» ТСО України відсутня будь-яка фінансово-господарська діяльність, відсутні фінансові кошти та резерви, внаслідок чого неможливо сформувати фонд оплати праці. У зв`язку з цим буде винесено питання про ліквідацію підприємства та скорочення штату працівників. В разі позитивного рішення Ради Правління щодо ліквідації ЧКВП «АРМ» ТСО України посада, яку займає ОСОБА_1 , підлягає скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також повідомлено про те, що на даний момент відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування ОСОБА_1 (а.с.18).
Наказом Голови Чернігівської обласної організації ТСО України Бизгана І.М. № 14 від 22.06.2020 створено комісію з припинення юридичної особи (а.с.17)
Листом Голови Чернігівської обласної організації ТСО України від 22.06.2020 ОСОБА_1 повідомлено про ліквідацію ЧКВП «АРМ» ТСО України (а.с.15).
Наказом № 19-ОС від 07.07.2020 ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8).
Згідно з індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу, за спірний період травень-липень 2020 року ОСОБА_1 ЧКВП «АРМ» ТСО України, код ЄРДПОУ 02717251, нараховано заробітну плату: травень 6565,16 грн, червень - 6565,16 грн, липень 0 грн (а.с.9).
Відповідно до виписки по рахунку АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 у червні 2020 року отримав заробітну плату ЧКВП АРМ за першу половину червня 2020 року в сумі 2700 грн (а.с.10).
На адвокатський запит вих.№ 34 від 21.07.2020 Голова комісії з припинення (ліквідації) ЧКВП «АРМ» ТСО України Бизган І.М. від 22.07.2020 повідомив, що при передачі справ керівник підприємства (окремої юридичної особи) ОСОБА_1 «інформації щодо свого фінансового розрахування ліквідаційній комісії не подавав». ЧКВП «АРМ» підлягає ліквідації як самостійна організація з окремим фінансовим розрахунковим рахунком (а.с.16).
18.08.2020 Управління Держпраці у Чернігівській області своїм листом № 601/25-Р357/01/16-07 надало відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо можливого порушення законодавства про працю, та повідомило останнього, що для вирішення питання щодо проведення повного розрахунку при звільненні, необхідно звернутися з відповідною вимогою про розрахунок до Голови ліквідаційної комісії ЧКВП «АРМ» (а.с.14).
26.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Голови комісії з припинення (ліквідації) ЧКВП «АРМ» ТСО України Бизгана І.М. та до Чернігівської обласної організації ТСО України з заявами про відшкодування йому заборгованості по заробітній платі, а саме: роботодавець повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; про відшкодування заборгованості по відпустці та компенсації у зв`язку зі скороченням займаної посади та ліквідацією підприємства (а.с.11,12). Відповіді на дані звернення матеріали справи не містять.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чернігівське колективне виробниче підприємство сприяння обороні України (ТСО України» (ЧКВП «АРМ»), код ЄРДПОУ 02717251, перебуває у стані припинення з 24.06.2020. Керівник ОСОБА_1 , голова комісії з припинення ОСОБА_2 .
Станом на час розгляду справи ЧКВП «АРМ» не ліквідоване, а тому повинно відповідати за зобов`язаннями по виплаті заробітної плати та всіх належних сум при звільненні.
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Факт порушення права позивача на розрахунок при звільненні знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Матеріали справи не містять доказів про сплату позивачу заборгованості по заробітній платі.
Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
При визначенні суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує, що середньоденний розмір заробітної плати становить 336 грн 67 коп ( 6565,16 + 6565,16 = 13 130,32 (заробітна плата за останніх два місяця роботи позивача); 19 дн. + 20 дн. = 39 дн. (кількість відпрацьованих робочих днів за останні два місяця роботи позивача); 13 130,32/38 дн. = 336 грн 67 коп), що відповідає правилам Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».
Згідно п.8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» «нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів».
За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Однак, 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.
На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Установивши такі обставини, суд виходив з того, що під час звільнення позивача відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку, розмір належних звільненому працівникові сум був з`ясований під час судового розгляду справи, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся через 7 місяців після звільнення, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням суми заборгованості порівняно із середнім заробітком, тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення невиплачених сум при звільненні, а також тривалості перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 247, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» Товариства сприяння обороні України (ТСО України), треті особи: Чернігівська обласна організація Товариства сприяння обороні України, Голова комісії з припинення (ліквідації) Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» Товариства сприяння обороні України (ТСО України) Бизган Ігор Михайлович про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Чернігівського колективного виробничого підприємства «Автореммайстерня» Товариства сприяння обороні України (ТСО України) на користь держави 616 грн 49 коп судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 30.07.2021
Головуючий - суддя І. В. Яременко