Справа № 323/2871/20
2/323/10/21
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

"09" серпня 2021 р. м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєв М.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення в солідарному порядку морального відшкодування збитків, завданих діями Російської Федерації,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області знаходиться зазначена цивільна справа. Автоматизованою системою документообігу суду ця справа була розподілена та передана для розгляду судді Смоковичу М.В., розглядалась в порядку загального позовного провадження, і станом на 02.08.2021 року перебувала на стадії підготовчого провадження.

02.08.2021 року у судді Смоковича М.В. припинились повноваження на здійснення правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду.

На підставі Розпорядження заступника керівника апарату Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.08.2021 року № 59 був проведений повторний автоматичний розподіл даної справи, на підставі якого справа була передана на розгляд судді Мінаєву М.М.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

З наведеного випливає, що вказана справа підлягає розгляду спочатку, тобто зі стадії підготовчого провадження, а процесуальні дії судді після отримання справи за результатами повторного автоматизованого розподілу, є аналогічними діям судді на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ознайомившись із змістом позовної заяви та додатків до неї, вважаю, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

1. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 496 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У міжнародному приватному праві питання статусу юридичної особи підпорядковані закону юридичної особи (lex societatis). За допомогою особистого закону юридичної особи з`ясовуються такі важливі елементи правового положення юридичної особи, як: чи є дане утворення юридичною особою, яка організаційно-правова форма юридичної особи; який порядок набуття юридичною особою цивільних прав і обов`язків; які особливості відносин юридичної особи з її засновниками та учасниками.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи; для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом держави.

Таким чином, статус Російської Федерації, як суб`єкта цивільних правовідносин, має визначатися відповідно до права Російської Федерації.

Відповідно до статті 124 ЦК РФ Російська Федерація виступає у відносинах, які регулюються цивільним законодавством, на рівних засадах з іншими учасниками цих відносин громадянами і юридичними особами (ч.1); до неї, як до суб`єкта цивільного права, застосовуються норми, які визначають участь юридичних осіб у відносинах, які регулюються цивільним законодавством, якщо інше не випливає із закону та особливостей цих суб`єктів (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЦК РФ від імені Російської Федерації можуть своїми діями набувати і здійснювати майнові та особисті немайнові права та обов`язки, виступати в суді органи державної влади в межах їх компетенції, встановленій актами, що визначають статус цих органів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Отже, системний аналіз наведених вище норм процесуального права вказує на те, що держава, в тому числі іноземна, може виступати стороною у цивільній справі в судах України виключно через своїх посадових осіб та (або) через свої державні органи із статусом юридичної особи.

Визначаючи співвідповідачем у справі Російську Федерацію, позивач зазначив, що залучає цю іноземну державу в особі Посольства Російської Федерації в Україні.

Відповідно до змісту Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України №198/93 від 10 червня 1993 року, посольства та консульства іноземних держав в Україні є постійно діючими органами дипломатичної служби своїх країн, які виконують лише ті функції, які закріплені у Віденській Конвенції про дипломатичні зносини та у Віденській Конвенції про консульські зносини.

Віденська конвенція про дипломатичні зносини від 18.04.1961 року, ратифікована Україною і Російською Федерацією, не містять положень, які надають дипломатичним представництвам іноземних держав повноваження виступати від імені цих держав в судах України.

Згідно зі ст.1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, що укладена 15.11.1965 та набрала чинності 01.12.2001, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

А відповідно до ст. ст.2, 3 цієї Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом. Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» ( в редакції від 26.11.2000) Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в м. Гаага, з такими заявами та застереженнями: 1) до статті 2 Конвенції: Центральним органом України є Міністерство юстиції України; 2) до статті 6 Конвенції: органами, компетентними складати підтвердження про вручення документів, є Міністерство юстиції України та його територіальні управління юстиції; 3) до статті 8 Конвенції: вручення судових документів через дипломатичних або консульських агентів іншої держави на території України може здійснюватися лише громадянам держави походження цих документів; 4) до статті 9 Конвенції: органом, компетентним отримувати документи, які передаються консульськими каналами або, якщо цього вимагають надзвичайні обставини, дипломатичними каналами, є Міністерство юстиції України; 5) до статті 10 Конвенції: Україна не використовуватиме на своїй території способів передачі судових документів, передбачених статтею 10 Конвенції

Слід також зазначити, що представництво інтересів держави в судах України забезпечує Міністерство юстиції України (п.3 Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 02.07.2014 року №228).

Такого правового висновку щодо застосування норм права дійшла Велика палата ВС у постанові від 14.03.2018 у справі №522/3454/16-ц (провадження №14-6цс18).

Отже, оскільки в позові зазначено відповідачем державу Російська Федерація, як суб`єкта міжнародних цивільних приватно-правових відносин, і при цьому не зазначено центральний орган цієї держави та межі його компетенції, встановленої законом, через який вказана держава здатна набувати процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, - фактично у позовній заяві не зазначено місцезнаходження (в процесуальному значенні) одного з співвідповідачів Російської Федерації, що унеможливлює здійснення судом подальших процесуальних дій щодо розгляду справи.

2. Позовна заява містить вимогу про солідарне стягнення з Російської Федерації, АТ «Сбербанк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» так званого «морального відшкодування збитків», але із змісту позовної заяви випливає, що позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду.

Як випливає з ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З наведеного випливає, що, вимагаючи солідарного стягнення моральної шкоди з трьох відповідачів, позивач має вказати у позовній заяві про те, якими діями або бездіяльністю кожного і з співвідповідачів йому було завдано шкоду.

Однак у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено, якими саме діями або бездіяльністю АТ «Сбербанк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» йому було завдано шкоди, а ці особи залучені лише з тих міркувань, що вони наділені державною власністю Російської Федерації, за рахунок якої, на думку позивача, можуть бути задоволені його вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення в солідарному порядку морального відшкодування збитків, завданих діями Російської Федерації, - залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути недоліки, допущені при поданні позовної заяви, а саме:

1) зазначити найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код центрального органу державної влади Російської Федерації, який уповноважений законом Російської Федерації від її імені виступати в суді, в тому числі в суді іноземної держави, а також вказати, яким правовим актом встановлена така компетенція цього органу;

2) викласти обставини, що вказують на те, якими саме діями або бездіяльністю АТ «Сбербанк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» позивачу, на його думку, було завдано моральної шкоди.

Надати позивачу строку для усунення недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає. У разі усунення недоліків заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв