ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/3218/20 провадження № 22-ц/821/918/21 категорія 305010400

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

секретар: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Різник Юрій Сергійович

відповідач: ОСОБА_2

представника відповідача - адвокат Чорноіваненко Денис Олександрович

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорноіваненка Дениса Олександровича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПрАТ СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на 41/100 частини квартири, виданим відділом обліку та приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради від 26 січня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» від 29 січня 2009 року.

Власником 59/100 частини квартири є ОСОБА_5 , яка зареєстрована в спірній квартирі та з 2013 року в ній не проживає.

Її знаходження/проживання позивачу невідоме.

Відповідач ОСОБА_2 проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідач неодноразово заливав його квартиру. Чергове залиття сталось 15 лютого 2020 року належної йому квартири. Після повернення з шпиталю він виявив, що залито стелю та стіни в приміщенні вбиральні та ванної.

Про факт залиття було складено акт від 27 лютого 2020 року за участю мешканців квартири № 3 , 5 та майстра ТОВ «Українська компанія «нова якість» Дільниця 4 ОСОБА_8 затверджений директором ТОВ «Українська компанія «Нова якість».

Вважає, що йому завдано майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, однак розмір майнової шкоди можливо буде визначити за наслідками проведеної будівельно-технічної експертизи.

Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, неможливості нормально користуватися ним, порушення звичного способу життя, здоров`я, вважає, що доступним та справедливим відшкодування відповідачем на користь нього моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає, попри його неодноразові усні звернення, а тому, він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 правничої допомоги в розмірі 8 000 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог та про факт встановлення яких просить суд. Позивачем не доведено наявності безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Чорноіваненко Д.О. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2021 року в частині розподілу судових витрат, а саме відмови в задоволенні витрат на правову допомогу адвоката в сумі 8 000 грн. та прийняти в цій частині нову постанову, якою витрати на правову допомогу стягнути з позивача на користь відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, судом здійснено розподіл судових витрат у справі, яким відмовлено відповідачу у стягненні на його користь витрат на правничу допомогу.

Висновок суду мотивовано тим, що на підтвердження витрат на правничу допомогу суду не надано свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, опис робіт, виконаних адвокатом, акт прийому-передачі наданих послуг.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд не посилається на конкретну норму права , відповідно до якої адвокат зобов`язаний надати свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю та на підтвердження яких саме обставин.

Крім того, суд не звернув уваги на додаткову угоду, що наявна в матеріалах справи в п. 2 якої приведено перелік послуг адвоката, які адвокат зобов`язався надати відповідачу та не врахував чек Приватбанку, яким підтверджено ту обставину, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок адвокатського об`єднання кошти в сумі 8 000 грн. за надані адвокатом Чорноіваненком Д.О. послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час перевірки правильності мотивів судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що воно оскаржується лише в частині розподілу судових витрат. Тому, зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 12 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції (а.с. 239-247 Т.1), вирішуючи спір та роблячи висновок про розподіл судових витрат, районний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , в позовних вимогах якого було відмовлено, являється інвалідом І групи, що підтверджується довідкою до Акту медико-соціальної експертної комісії серії ААБ № 773409 (а.с. 222 Т.1). З огляду на вищевикладені обставини, суд у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ухвалив судовий збір віднести за рахунок держави у порядку встановленому КМ України. Висновок суду в цій частині розподілу судових витрат є правильним і підстав для його скасування чи зміни суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з тим, роблячи розподіл судових витрат в частині вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача коштів на правову допомогу в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі витрати не доведені належними доказами, а саме, стороною відповідача суду не було надано свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також акт прийому-передачі наданих послуг.

Такий висновок суду є помилковим, з огляду на слідуючі обставини.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Договору № 8ф/20 від 04 червня 2020 року (а.с. 66 Т.1) Адвокатське бюро «Чорноіваненко і партнери» в особі директора адвокатського бюро Чорноіваненка Д.О. з однієї сторони та ОСОБА_2 , як клієнта з іншої сторони домовилися, що адвокатське бюро надає послуги клієнту представляти його інтереси в судах, усіх органах державної влади, в підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності та незалежно від їх підпорядкування перед фізичними особами.

Згідно додаткової угоди № 8ф/20 від 22 червня 2020 року (а.с. 68 Т.1) сторони домовилися, що адвокатське бюро допомагає клієнту щодо захисту його інтересів в судовому спорі у справі № 711/3218/20 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

П. 3 додаткової угоди від 22 червня 2020 року (а.с. 68 Т.1) зазначено, що за надання послуг клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському бюро на його розрахунковий рахунок гонорар 8 000 грн.

Згідно квитанції № 0.0..1 від 23 червня 2020 року (а.с. 69 Т.1) ОСОБА_2 сплатив 8 000 грн. адвокатському бюро «Чорноіваненко і партнери» за надання правової допомоги згідно додаткової угоди від 22 червня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до п. п. 11 п. 16-1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Повноваження адвоката в суді підтверджується оригіналом ордера або довіреності, а також їх копією, завіреною в установленому порядку.

Ордер може бути оформлений лише на підставі вже укладеного договору та є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом із ордером законодавство не вимагає( такий висновок приведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду справи № П/9901/736/18).

Разом з тим, Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 01 липня 2020 року у справі № 320/5420/18 усунула відмінності у практиці застосування норм права щодо підтвердження повноважень адвоката як представника в суді копією ордера та зазначила, що повноваження адвоката як представника можна підтвердити оригіналом ордера або довіреності, а також їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку. Оскільки адвокат має повноваження посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення таких копій, адвокат може посвідчити копію ордера, який він подає до суду.

Згідно ордера серія ЧК 148929 (а.с. 50 Т.1) вбачається, що адвокат Чорноіваненко Д.О. на підставі договору про надання правової допомоги №8ф від 04 червня 2020 року здійснює представництво ОСОБА_2 в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

Ордер видано на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 356 від 07 грудня 2009 року, яке видане Радою адвокатів Черкаської області.

Отже, вищевказані обставини спростовують висновок суду про те, що стороною відповідача не було надано підтверджуючих доказів представництва Чорноіваненка Д.О. в суді та доказів понесених витрат відповідача в зв`язку з розглядом справи.

Що стосується опису робіт, які поніс адвокат під час розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що такий опис міститься у відзиві на позов (а.с. 57 Т.1), де приведений розрахунок витрат на правову допомогу, яку поніс відповідач, а саме: ОСОБА_7 надано наступну правову допомогу: адвокат знайомився з матеріалами справи (1 година), збирає докази у справі, готує та узгоджує правову позицію з відповідачем (2 години), готує та подає відзив на позов (5 годин), бере участь в судових засіданнях, готує та заявляє у випадку необхідності клопотання у справі, здійснює будь-які інші дії, необхідні та достатні для досягнення мети відповідача - відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (14 годин).

Опис робіт, що наданий відповідачем підтверджується також матеріалами справи, з яких вбачається, що адвокат Чорноіваненко Д.О. під час розгляду справи знайомився 09 червня 2020 року, 07 грудня 2020 року, 03 березня 2021 року з матеріалами справи, що підтверджується його заявами (а.с. 49 Т.1, а.с. 132 Т.1, а.с. 209 Т.1), подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 53-57 Т.1), робив адвокатський запит до ТОВ «Управлінська Компанія «Нова Якість «Дільниця № 4» (а.с. 60 Т.1), надавав суду інформацію на запит (а.с. 61 Т.1), звертався до суду з заявою про виклик свідків (а.с. 76 Т.1), з заявою про витребування доказів (а.с. 77 Т.1), з заявою про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с. 78-79 Т.1), брав участь в судовому засіданні 30 червня 2020 року, 25 вересня 2020 року, 28 жовтня 2020 року, 16 грудня 2020 року та 05 березня 2021 року, що підтверджується протоколами судового засідання (а.с. 81-82 Т.1, а.с 110-111 Т.1, а.с. 118-122 Т.1, а.с. 136-138 Т.1, а.с. 234-237 Т.1), надавав заперечення на клопотання про призначення судової експертизи (а.с. 157-161 Т.1).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Матеріли справи та доводи апеляційної скарги дають підстави зробити висновок, що розмір витрат на правову допомогу, що заявлений стороною відповідача в сумі 8 000 є співмірний з наданими адвокатом Чорноіваненком Д.О. послугами та підтверджений в установленому порядку належними доказами у справі, на що районний суд при вирішенні спору та розподілу судових витрат належної уваги не звернув.

Дійшовши висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує, що позивач є інвалідом І групи, що підтверджено належними доказами, які маються в матеріалах справи.

Однак, суд враховує, що законодавством не передбачено пільги щодо звільнення осіб з інвалідністю за компенсацію витрат, що понесла сторона в зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги.

Ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено лише один випадок щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, коли така допомога була надана за рахунок держави в порядку надання безоплатної правової допомоги.

Таку ж позицію висловив ВСУ в своїй постанові від 18 жовтня 2017 року під час розгляду цивільної справи № 6-1544цс17.

Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтовані та дають підстави для її задоволення, розмір суми витрат на правничу допомогу 8 000 грн. відповідає фактичному обсягу наданої правової допомоги, кількості судових засідань, та визначений з врахуванням принципу розумності та справедливості, відповідає критерію реальності таких витрат.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорноіваненка Дениса Олександровича задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири скасувати в частині відмови щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко