Провадження № 2/761/912/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Колодяжному В.Є.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 177 918,37 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 500,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 28.09.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу та під її керуванням та автомобілем «Daewoo», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який порушив ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Вина ОСОБА_2 в порушенні ПДР України встановлена постановою суду.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_1 була застрахована ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія», яка визнала випадок страховим та сплатила на рахунок позивача 46 000,00 грн. страхового відшкодування.

Як зазначає позивач, згідно із Звітом про визначення вартості матеріального збитку, матеріальний збиток, спричинений позивачу становить 223 918,37 грн., за проведення експертизи позивач сплатила 1 500,00 грн..

Як зазначає позивач, вказаної суми не достатньо для повного відшкодування шкоди та на даний час не відшкодовано 177 918,37 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не надійшов.

Третя особа в судове засідання представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги не надходили.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та представника третьої особи та ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

28.08.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Daewoo», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2016 року (справа №761/32138/16) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як зазначено в постанові, 28 серпня 2016 року о 17 годині 20 хвилин по вул. Чорновола, 28 у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Nissan X-Trail, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів, чим ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається з постанови, в судовому засіданні, ОСОБА_2 свою вину в порушенні ПДР України визнав.

Постанова набрала законної сили.

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Daewoo», державний номер НОМЕР_2 була застрахована Публічним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія».

На замовлення позивача - згідно з договором від 29.09.2016 року, СПД - фізична особа ОСОБА_3 склав Звіт про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan», державний номер НОМЕР_1 , згідно з яким вартість відновлювального ремонту становить - 200 083,67 грн., вартість матеріального збитку - 223 918,37 грн., втрата товарної вартості - 23 834,70 грн.

Публічне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»за страховим випадком, який відбувся 28.08.2016 року сплатила позивачу 46 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 28 зазначеного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із статтею 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Так як вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує сплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку про те, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року, справа № 522/1251/15-ц, провадження № 61-9573св18.

Як встановлено в судовому засіданні, страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд приходить до висновку, що страховою компанією в цій частині в повному обсязі виконані власні зобов`язання.

В той же час, в судовому засіданні позивач пояснила, що вона відремонтувала власний автомобіль на підтвердження чого надала копії товарних чеків.

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки фактичний розмір шкоди, спричинений позивачу становить 149 151,00 грн., страхова компанія відшкодувала 46 000,00 грн., тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 103 151,00 грн.

В позовних вимогах позивач просила стягнути з відповідача 1 500,00 грн., сплачені згідно з квитанцією №2907 від 24.10.2016 року за складання Звіту.

Стаття 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (стаття 34.3Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 28.08.2016 року, 29.09.2016 року позивач уклала договір про проведення оцінки пошкоджень її автомобіля, суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини що була необхідність в замовленні звіту позивачем особисто, не надано доказів, що страхова компанія відмовила у виплаті витрат за складання звіту для визначення розміру шкоди, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за складання звіту.

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, паспорт НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму 103 151 (сто три тисячі сто п`ятдесят одна) гривна 00 копійок та 1 031,57 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула