ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/5751/19
Провадження № 22-ц/4820/1253/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/5751/19 за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року (суддя Мазурок О. В., повне судове рішення складено 28 травня 2021 року) у справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2019 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», звертаючись до суду із вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначало, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надає підприємство. Оплата за надані послуги з теплопостачання проводиться частково. За період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року заборгованість складає 20660,20 грн.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 зазначену заборгованість.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 8368,87 грн заборгованості за послуги з теплопостачання. Вирішено питання про судові витрати.

МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Заперечення відповідача проти позову у зв`язку з відсутністю договірних відносин не ґрунтується на законі, оскільки відмова споживача від укладення договору не звільняє його від обов`язку оплачувати фактично спожиті комунальні послуги. Суд безпідставно визначив період заборгованості з 12 січня 2018 року з часу переоформлення ОСОБА_3 особового рахунку на квартиру. Відповідач не надав доказів того, що у квартирі проживала інша особа, а тому є підстави вважати, що саме він споживав надані послуги.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 25 листопада 2011 року між МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та ОСОБА_4 , яка була квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , був укладений договір про надання послуг з теплопостачання (а. с. 63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Спадщину після смерті матері ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , подавши 28 вересня 2016 року до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори заяви № 1845 та № 1846 (а. с. 27, 28).

18 січня 2018 року між КЕВ № 2 м. Хмельницький і ОСОБА_3 , укладений договір найму житла в будинку відомчого житлового фонду (квартира АДРЕСА_1 ) (а. с. 126-129).

13 січня 2020 року між МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» і ОСОБА_3 укладений договір про надання послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 152).

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за надані послуги за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року складає 20660,16 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги підлягає стягненню з відповідача за період з часу переоформлення ним особового рахунку на квартиру 12 січня 2018 року у сумі 8368,87 грн.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Такі ж положення містять і норми статей 7, 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Крім того, частиною 1 статті 9 цього Закону передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок споживача оплачувати послуги передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановю Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

З 25 травня 1995 року квартира АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , а з 10 квітня 2018 року і його дочки ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію № 87 від 18.02.2019, витягом з особового рахунку, наданим будинкоуправлінням № 2 КЕВ м. Хмельницький. Інших зареєстрованих осіб немає (а. с. 10, 155-156).

Позивач надає послуги з теплопостачання, постачання гарячої води до зазначеної квартири.

Відповідно до розрахунку МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» і пояснень представника позивача у засіданні апеляційного суду плата за постачання гарячої води нараховувалася за показниками квартирного лічильника, які надавалися споживачем у січні, березні, червні і вересні 2016 року, лютому червні, липні і жовтні 2017 року, лютому і травні 2018 року.

У матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення відповідачем відомостей про не проживання у квартирі, зміну складу сім`ї, а також звернення з приводу ненадання позивачем або надання не у повному обсязі послуг, що давали би підстави для зменшення розміру плати за надані послуги.

ОСОБА_3 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин його не проживання у квартирі чи проживання інших осіб, які були споживачами послуг, а тому саме він є споживачем послуг, які надає позивач.

З огляду на встановлені у справі обставини і наведені норми діючого законодавства відповідач несе обов`язок оплачувати отримані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води.

Безпідставним є висновок суду першої інстанції, що такий обов`язок виник у споживача з часу переоформлення особового рахунку на квартиру 12 січня 2018 року.

У зв`язку з наведеним заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка виникла до переоформлення особового рахунку на квартиру.

За розрахунком підприємства заборгованість у сумі 20660,16 грн виникла за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року.

ОСОБА_3 у суді першої інстанції подавав заяву про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за період з 01 січня 2016 року по 03 березня 2016 року, оскільки позов до суду поданий 04 березня 2019 року.

Підстав для застосування позовної давності апеляційний суд не вбачає.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до матеріалів справи споживачем послуг проводилася оплата за надані послуги у 2016 році: серпень у сумі 400 грн, жовтень - 211,35 грн, грудень - 900 грн; у 2017 році: лютий - 500 грн, липень - 497 грн, грудень - 1500 грн; у 2018 році: лютий - 1500 грн, березень - 1500 грн.

В окремих випадах (серпень 2016 року і березень 2018 року) оплата перевищувала нарахування за відповідний місяць.

На думку колегії суддів такі дії свідчать про визнання боргу і переривають позовну давність. Тому слушними є аргументи відповідача з цього приводу.

За період з січня по березень 2016 року обов`язок оплачувати надані послуги мали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Заборгованість за цей період складає 1174,67 грн (нарахування 2435,67 грн - оплата 1261 грн).

Відповідно Ѕ частина заборгованості за цей період у сумі 587,34 грн підлягає стягненню з відповідача як споживача послуг.

Відповідальність за іншу Ѕ частину цієї заборгованості (587,34 грн) мають нести спадкоємці ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно з положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, Ѕ частина заборгованості спадкодавця у сумі 293,67 грн (587,34 грн : 2) підлягає стягненню з відповідача як спадкоємця матері ОСОБА_4 .

Заборгованість за період з 01 квітня 2016 року по 31 січня 2019 року у сумі 19427,80 грн (нарахування 26436,15 грн - оплата 7008,35 грн) необхідно стягнути з ОСОБА_3 як споживача послуг.

Відповідно до позовних вимог позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року у сумі 20660,20 грн.

Із розрахунку позивача (а.с. 8) і довідки про заборгованість (а.с. 234) вбачається, що станом на 01 січня 2016 року існувала заборгованість у розмірі 57,69 грн. Зазначена заборгованість включена позивачем у суму боргу, яку він просить стягнути за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року, оскільки заборгованість за цей період складає 20602,47 грн, а не 20660,20, як зазначено у позовній заяві.

Заборгованість у сумі 57,69 грн, яка виникла до січня 2016 року, стягненню не підлягає, оскільки такі вимоги позивач не заявляв.

На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Усього стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі 20308,81 грн (587,34 грн + 293,67 грн + 19427,80 грн).

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову - стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 20308,81 грн. У решті позову потрібно відмовити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог (98,3%) у сумі 4720,86 грн необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» (місцезнаходження, вулиця Пересипкіна, 5, м. Хмельницький ІК ) заборгованість за надані послуги у сумі 19460,18 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят грн 18 коп.)

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» судовий збір у сумі 4523,47 грн (чотири тисячі п`ятсот двадцять три грн 47 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта