Справа № 351/168/20
Провадження № 22-ц/4808/956/21
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Єлісевич О.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката Дороніна А.П.

представника відповідача Соломійчук К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 15 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Калиновського М.М. в м. Снятин, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради про поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом № 41-пз від 01.08.2007 її прийнято на роботу з 02.08.2007 до Снятинської ЦРЛ на 0,5 посади лікаря - стоматолога Стецівської амбулаторії ЗПСМ та 0,5 посади лікаря-стоматолога-ортодонта стоматологічного відділення.

15.01.2016 її призначено тимчасово виконуючою обов`язки завідувача стоматологічного відділення.

15.02.2016 відповідно до наказу № 24 від 15.02.2016 переведено на посаду завідувача стоматологічного відділення та надано 0,25 ставки лікаря-стоматолога-ортодонта за сумісництвом.

04.10.2019 вона отримала повідомлення, у якому було вказано, що враховуючи критичну ситуацію, важкий фінансовий економічний стан, а саме: незабезпечення заробітною платою на 1.2 місяці поточного року та з метою недопущення утворення простроченої кредиторської заборгованості з виплати заробітної плати, буде проведено скорочення чисельності та штату працівників стоматологічного відділення КНП СРР «Снятинська ЦРЛ», у зв`язку з чим відбудеться вивільнення її із займаної посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке заплановано на 03.12.2019.

Відповідно до наказу № 133 від 20.12.2019 її звільнено з посади завідувача стоматологічного відділення лікаря-стоматолога-ортодонта з 20.12.2019, у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначає, що повідомлення від 01.10.2019 про звільнення її з посади не містить інформації про запропоновані їй інші посади, а відтак не відповідає вимогам ч. 2 ст. 49 КЗпП України, яка передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Вважає, що працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Крім того, при звільненні її з роботи відповідачем було порушено приписи ч. 1 ст. 42 КЗпП України, відповідно до яких при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Так, відповідачем не враховано її кваліфікаційну категорію, стаж роботи, а також, що на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 133 від 20.12.2019 КНП Снятинської районної ради «Снятинська центральна районна лікарня» про звільнення її з роботи, поновити на посаді завідувача стоматологічного відділення лікаря-стоматолога-ортодонта КНП Снятинської районної ради «Снятинська центральна районна лікарня» та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Снятинської багатопрофільної лікарні» Снятинської міської ради про поновлення на роботі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що її було повідомлено про наявність вакантних посад, оскільки у повідомленні про скорочення чисельності і штату працівників, відсутні відомості про вакантні посади на підприємстві. При цьому, документи, долучені до матеріалів справи, містять суперечливі дані щодо дати повідомлення її про вакантні посади. Так, згідно із наказом № 133 від 20.12.2019, на підставі якого її звільнено з роботи, 03.12.2019 на зборах трудового колективу працівників стоматологічного відділення інспектор кадрів Ілюк Т.С. зачитала список вакантних посад по установі станом на 03.12.2019. Вказана у наказі інформація не відповідає дійсності, оскільки 03 грудня 2019 року збори трудового колективу не проводилися, а лише проводилася нарада працівників стоматологічного відділення 06 грудня 2019 року, на якій було зачитано інформацію щодо наявності вакантних посад, з якою ознайомлено працівників, присутніх на такій нараді, що підтверджується відповіддю директора КНП Снятинської районної ради «Снятинська ЦРЛ» на запит її представника. Зважаючи на викладене, вважає, що відповідачем при її звільненні не дотримано вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, згідно із якими одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не врахував її переважне право на залишення на роботі. Так, на займаних посадах залишено двох лікарів-стоматологів з вищими категоріями та двох лікарів з 1 категоріями, які на утриманні не мають малолітніх дітей. Разом з тим, на день її звільнення з роботи, вона мала вищу категорію, більше 16 років стажу та двох малолітніх дітей.

З наведених підстав, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали, просили її задоволити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила, просила її відхилити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно із випискою з наказу по Снятинській ЦРЛ № 41-пз від 01.08.2007 ОСОБА_1 прийнято на роботу на 0,5 посади лікаря-стоматолога Стецівської амбулаторії ЗПСМ та 0,5 посади лікаря-стоматолога-ортодонта стоматологічного відділення з 02.08.2007 (а.с. 12).

Згідно із відомостями про роботу, зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1 , 15.01.2016 призначено тимчасово виконуючою обов`язки завідувача стоматологічного відділення (запис № 10), 15.02.2016 переведено на посаду завідувача стоматологічного відділення, надано 0,25 ставки лікаря-стоматолога-ортодонта за сумісництвом (запис № 11) (а.с. 10-11).

Рішенням Снятинської районної ради від 07 березня 2019 року № 809-24/2019 вирішено реорганізувати Снятинську центральну районну лікарню шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство Снятинської районної ради «Снятинська центральна районна лікарня» (а.с. 42).

Наказом директора КНП Снятинської районної ради «Снятинська центральна районна лікарня» від 02.07.2019 № 1 перетворено комунальний заклад Снятинська центральна районна лікарня в комунальне некомерційне підприємство Снятинської районної ради «Снятинська центральна районна лікарня». Згідно із п. 2 вказаного наказу, КНП СРР «Снятинська центральна районна лікарня» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Снятинської центральної районної лікарні (а.с. 47).

Згідно із наказом директора КНП СРР «Снятинська центральна районна лікарня» від 30.08.2019 № 14-в про скорочення штатних посад, з 01.12.2019 внесено зміни в штатний розпис стоматологічного відділення, вирішено скоротити: 1,0 штатних посади завідувач відділення лікар-ортодонт; 4,5 штатних посади лікар-стоматолог; 0,75 штатних посади лікар-стоматолог-хірург; 0,75 штатних посади лікар-стоматолог-ортопед; 1,0 штатних посади сестра медична старша; 1,0 штатних посади технік зубний; 4,0 штатних посади сестра медична із стоматології; 1,0 штатних посади молодша медична сестра; зареєструвати: 0,25 штатних посади лікар-стоматолог дитячий.

Повідомленням директора КНП СРР «Снятинська центральна районна лікарня» від 01.10.2019, ОСОБА_1 повідомлено про скорочення чисельності і штату працівників стоматологічного відділення відповідно до наказу від 30.08.2019 № 14-в та керуючись ст. ст. 42, 184 КЗпП України про наступне вивільнення із займаної посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке заплановано на 03.12.2019. ОСОБА_1 вказане повідомлення одержала 04.10.2019, що підтверджується її підписом (а.с. 14).

Відповідно до виписки з наказу Снятинської ЦРЛ №133 від 20.12.2019, завідувача стоматологічного відділення лікаря-стоматолога ортодонта ОСОБА_1 , 20 грудня 2019 року звільнено з роботи, у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15).

Згідно із додатком № 2 до протоколу наради працівників стоматологічного відділення КНП СРР «Снятинська ЦРЛ» від 06.12.2019, ОСОБА_1 ознайомлена з інформацією про вакантні посади на підприємстві станом на 03.12.2019, з жодною з яких не погодилася (а.с. 56).

Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із пунктом 1 частини1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що у КНП «Снятинська центральна районна лікарня» відбулися зміни в організації виробництва та праці, які полягали в упорядкуванні структури чисельності штатних працівників установи та спричинили скорочення посад. У зв`язку з наведеним, скорочено посаду, яку займала позивач. При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, при реалізації процедури скорочення, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, вживав заходи щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 , шляхом повідомлення її про наявні вакантні посади, з якими вона не погодилася.

КЗпП України детально не врегульовує процедуру повідомлення роботодавцем працівника про вакантні посади, лише вказує на відповідний обов`язок роботодавця. Апелянт не заперечує, що її ознайомили з переліком вакантних посад до дня звільнення, однак вказує на те, що було порушено процедуру такого повідомлення, повідомили не того дня, на який вказує відповідач та не одночасно з повідомленням про скорочення. Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки ці факти не можуть бути самостійною підставою для поновлення на роботі і не вказують на грубе порушення прав працівника при скороченні. Апелянт не заперечила самого факту як своєчасного та належного повідомлення про скорочення, так і пропозиції вакансій, що спростовує її доводи про порушення процедури. Незабезпечення відповідачем одночасного повідомлення про скорочення та пропозиція вакантних посад в спірному випадку не вплинуло на законність дій відповідача.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснила, що фактично вакантних посад, які б відповідали кваліфікаційному рівню та досвіду позивача не було. Установою з метою дотримання закону було запропоновано позивачу всі вакантні посади наявні на час скорочення, від яких ОСОБА_1 відмовилася, що остання не заперечила.

В свою чергу суду ОСОБА_1 пояснила, що якщо б роботодавець дав їй можливість підвищити кваліфікацію, вона могла б конкурувати з іншими. Однак такої можливості їй надано не було.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що відповідачем було порушено її переважне право на залишення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Такий висновок викладено у постановах ВС, зокрема від 16 червня 2021 року у справі № 490/2556/18, від 29 червня 2021 року у справі № 359/4731/19.

Апелянт обіймала посаду лікаря-ортодонта, яка скорочувалася. Залишалися посади яким апелянт не відповідала за кваліфікаційним вимогами, тому у відповідача не було підстав встановлювати переважність права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

За таких обставин суд всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу та виходячи з засад розумності та доведеності вимог, обґрунтовано дійшов висновку про об`єктивне звільнення ОСОБА_1 з посади, яке відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.08.2021.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.