КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Українцем Олександром Петровичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» Тільний Є.В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 травня 2020 року у розмірі 313 166,65 грн станом на 13 грудня 2020 року та судовий збір в розмірі 4 697,50 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачка звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 05 травня 2010 року. Вказано, що відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку № НОМЕР_1 й у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 43 900 грн.

Позивач вказував, що 04 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали договір №KUB298, який підписано з використанням ЕЦП.

Так, 31 липня 2016 року банк надав відповідачці кредит в розмірі 150 000 грн за проектом «КУБ», що вбачається із виписки по рахунку.

В подальшому, 14 серпня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_1 в той же день зняла кредитні кошти в банкоматі та у відділенні банку, що підтверджується випискою по рахунку.

Банк зазначав, що відповідно до оферти позичальника позика погашається щомісячним платежем рівними частинами, що включають суми позики та суми процентів. Щомісячними платежами протягом 12 місяців із 31 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року відбувалось списання платежів у розмірі 16 744 грн із кредитної карти № НОМЕР_1 на погашення заборгованості відповідачки за договором №KUB298 від 04 липня 2016 року. Такі дії банку відповідають оферті позичальника де зазначено: «Для погашення заборгованості за позикою, доручаю ПАТ КБ «Приватбанк», далі Банк, проводити списання коштів з усіх моїх рахунків на користь Позикодавця в розмірі, зазначеному в моїй пропозиції, при настанні дати платежу, зазначеного в цій пропозиції (здійснювати договірне списання)».

Відтак, банком було списано 12 платежів у розмірі 16 744 грн за рахунок списань з кредитної картки, проте має бути погашено заборгованість, яка виникла на картці відповідно до умов Договору про надання банківських послуг від 05 травня 2010 року.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 13 грудня 2020 року заборгованість відповідачки складає 313 166,65 грн: 230 002,17 грн заборгованості за тілом кредиту; 230 002,17 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 83 164,48 грн заборгованості за нарахованими відсотками у порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає, що відсутність підпису відповідачки на відповідних умовах та правилах у редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються одною стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов. Так, підпис ОСОБА_1 у анкеті-заяві свідчить про те, що остання була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк» та зобов`язується регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Крім того, з моменту укладення договору відповідачка не надавала жодних заяв банку щодо незгоди зі змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, не зверталась із заявами про розірвання договору, а навпаки, з виписки по рахунку вбачається, що вона тривалий час користувалась кредитною карткою та кредитними коштами, вносила платежі на часткове погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачку.

12 липня 2021 року через канцелярію суду надійшли заперечення від ОСОБА_1 , що по суті є відзивом на апеляційну скаргу, однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 23 червня 2021 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_1 було отримано наручно 24 червня 2021 року (а.с.136). Тобто відзив подано стороною через 18 днів після отримання ухвали суду та копії апеляційної скарги, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявлено та обґрунтування причин пропуску не вказано.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не приймається судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» мотивував своє рішення тим, що згідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року встановлено, що копія анкети-заяви від 05 травня 2010 року не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, видачу кредитної карти, виду, строку дії, а розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру суми боргу, оскільки розрахунок здійснений за період з 01 січня 2015 року по 15 серпня 2019 року та в ньому зазначено про те, що станом до 15 листопада 2015 року у відповідача була відсутня заборгованість та здійснювались будь-які нарахування.

Судом також було зазначено, що твердження представника позивача про те, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №KUB298 від 04 липня 2016 року відповідно до якого відповідач 30 липня 2016 року отримала кредитні кошти в розмірі 150 000 грн. 00 коп. за проектом «КУБ», які було знято того ж дня, як на підставу стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 05 травня 2010 року суд не бере до уваги, оскільки вказана заборгованість виникла на підставі іншого правочину, зважаючи на недоведеність заборгованості за анкетою-заявою від 05 травня 2010 року.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05 травня 2010 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с.21).

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приватбанку».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05 травня 2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 за період з 27 квітня 2015 року по 13 грудня 2020 року (а.с.6-13). Відповідно до вказаних розрахунків, станом на 13 грудня 2020 року заборгованість відповідачки складає 313 166,65 грн: 230 002,17 грн заборгованості за тілом кредиту; 230 002,17 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 83 164,48 грн заборгованості за нарахованими відсотками у порядку ст. 625 ЦК України.

Крім того, банком також було надано виписку по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за період з 29 вересня 2014 року по 23 жовтня 2020 року (а.с.14-18), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача щодо розмірів встановленого кредитного ліміту (а.с.19), довідку про видані кредитні картки із зазначенням строку їх дії (а.с.20).

Згідно наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт вбачається, що клієнту запропоновано оформити на своє ім`я: карту «Універсальна», карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», карту «Універсальна GOLD» (а.с.22).

В матеріалах справи міститься також копія рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у справі №753/20173/19, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 240 213,52 грн (а.с.79-81).

Також в матеріалах справи міститься договір №KUB298 від 04 липня 2016 року, відповідно до якого відповідач погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.ua та виявила готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця (а.с.49).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 05 травня 2010 року процентна ставка не зазначена, як і не зазначеного розміру кредитного ліміту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 травня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщений на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено факт того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, правомірним також є висновок про те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 травня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 березня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в матеріалах справи міститься також копія рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у справі №753/20173/19, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2010 року у розмірі 240213,52 грн (а.с.79-81).

Згідно із ч.4,ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року встановлено, що копія анкети-заяви від 05 травня 2010 року не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, видачу кредитної карти, виду, строку дії, а розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру суми боргу, оскільки розрахунок здійснений за період з 01 січня 2015 року по 15 серпня 2019 року та в ньому зазначено про те, що станом на 15 листопада 2015 року у відповідача була відсутня заборгованість та здійснювались будь-які нарахування.

Твердження представника позивача про те, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №KUB298 від 04 липня 2016 року відповідно до якого відповідач 30 липня 2016 року отримала кредитні кошти в розмірі 150 000 грн за проектом «КУБ», які було знято того ж дня, як на підставу стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 05 травня 2010 року суд не бере до уваги, оскільки вказана заборгованість виникла на підставі іншого правочину, зважаючи на недоведеність заборгованості за анкетою-заявою від 05 травня 2010 року.

Таким чином, в матеріалах справи міститься копія рішення, яким вже було вирішено питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2010 року.

АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач підписала договір №KUB298 від 04 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_1 погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.ua та виявила готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця (а.с.49).

Однак, вказаний договір №KUB298 від 04 липня 2016 року, підписаний відповідачем, є окремим правочином, за яким позивач не заявляв позовних вимог у рамках даної цивільної справи, оскільки як вбачається із прохальної частини позовної заяви, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути заборгованість за договором б/н від 05 травня 2010 року у розмірі 313 166,65 грн.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Українцем Олександром Петровичем, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 20 серпня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв