Справа №293/190/21 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

09 серпня 2021 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т. М.,

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

вирішуючи питання відповідно до вимог ст.359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. Закрито провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн за п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Надано сторонам по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу строк для примирення тривалістю п`ять місяців - до 11.08.2021 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зупинено до закінчення строку для примирення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України.

Роз`яснено сторонам, що ухвала суду в частині закриття провадження у справі та зупинення провадження у справі може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду з врахуванням вимог п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в частині прийняття відмови від позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіривши апеляційну скаргу, ухвалу суду, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвала про прийняття відмови від позовних вимог у цьому переліку відсутня.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження №14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження №14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження №14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи своїми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Ухвала про прийняття відмови від позовних вимог не входить до переліку ухвал, який визначено у частині першій статті 353 ЦПК України, як така, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, а тому ухвала Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в частині прийняття відмови від позовних вимог не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Крім того, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ст. 353 ЦПК України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі.

Колегія суддів також звертає увагу, що заперечення на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в частині прийняття відмови від позовних вимог та мотиви її постановлення можуть бути об`єктом апеляційного перегляду виключно у разі подання апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті предмета спору (предметом даної справи є розірвання шлюбу та стягнення аліментів) відповідно до правил, передбачених частиною другою статті 353 ЦПК України (предметом даної справи є розірвання шлюбу та стягнення аліментів). Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2020 у справі №668/8268/15-ц.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

За приписами ст.353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо прийняття відмови від позову не підлягають оскарженню у апеляційному порядку.

Керуючись ст. 352, 353, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в частині прийняття відмови від позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий

Судді