Справа№592/8236/20
Провадження №2/592/620/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

з участю представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні майном шляхом виселення відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.12.2011 купив будинок за адресою АДРЕСА_1 . 26.12.2011 надав своїй дочці та її дітям право на реєстрацію у вказаному будинку. Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . 15.07.2019 шлюб дочки і відповідача був розірваний. Після цього відповідачу було запропоновано залишити будинок, але він відмовився. Більше того відповідач пошкодив будинок, зняв батареї опалення, та призвів до такого стану, що у будинку неможливо проживати. Відповідач у такий спосіб перешкоджає позивачу к користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ухвалю суду від 17.07.2020 прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзивів у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що зазначений будинок був придбаний за спільні кошти з дружиною ОСОБА_5 .. Після вселення стали ремонтувати будинок, проведено каналізацію, перероблено систему опалення,

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги.

Відповідач та його представник заперечували проти позову. Зокрема відповідач вважає, що будинок фактично є спільною власністю з колишньою дружиною. Будинок був перероблений, відремонтований, збудував майстерню, зробив каналізацію, провів воду. На момент купівлі будинок був непридатний до проживання, не працювала електрика, не було води і каналізації. Через це з початку тимчасово проживали у флігелі.

Суд, заслухавши пояснення, покази свідків, вивчивши матеріали справи, встановив, що позивачу на підставі договору купівлі продажу від 20.12.2011 на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0538 га за адресою АДРЕСА_1 .

26.12.2011 позивач надав письмову згоду на реєстрацію місця проживання в будинку АДРЕСА_1 , своїй доньці - ОСОБА_5 та її дітям, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою.

15.07.2019 Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено рішення справі №592/4763/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішенням суду позов задоволено та розірвано шлюб між сторонами. При ухваленні рішення суд виходив з того, що шлюб між сторонами припинений.

Також суд встановив, що у зазначеному будинку з 2011 року по теперішній час проживає відповідач. Останній також має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 .

На початку червня 2020 року позивач запропонував відповідачу звільнити житловий будинок, але він будинку не пустив. У зв`язку з цим 03.06.2020 позивач звернутися до поліції відносно відповідача.

По результатам розгляду матеріалів ЄО № 35415 від 03.06.2020 Сумського відділу поліції ГУ НП в Сумській області позивачу була надана довідка, з якої вбачається, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що факти, викладені заяві, носять цивільно-правовий характер. Зокрема у висновку також зазначено, що ОСОБА_2 проживає у зазначеному будинку і виселятися з нього не бажає.

Свідок ОСОБА_5 , дочка позивача, колишня дружина відповідача, пояснила, що батько купив будинок по АДРЕСА_1 , для неї і її дітей де дозволив проживати. Будинок був облаштований для проживання, підведені комунікації. Відповідачу права на проживання у будинку батько не давав. Приблизно у 2018 році стала жити з батьками по АДРЕСА_3 , щоб доглядати за матір`ю. У травні 2019 року відповідач викинув її речі з будинку і з того часу вона не живе у будинку. Шлюб між нею і відповідачем був розірваний у зв`язку зі зловживанням відповідачем спиртними напоями. Після розірвання шлюбу відповідач у будинок не пускає. У зв`язку з цим батько звертався до поліції. Відповідач познімав батареї опалення та привів будинок у стан непридатний до проживання.

Свідок ОСОБА_6 , подруга дочки позивача, пояснила, що близько чотирьох років товаришує з ОСОБА_5 .. Одного разу влітку 2020 року прийшла у будинок по АДРЕСА_1 . Втім у будинку не було батарей, зі слів ОСОБА_5 її чоловік їх зняв і пропив. Остання приблизно з 2018 живе по АДРЕСА_3 . З її слів чоловік погрожував їй, душив.

Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син позивачки, пояснив, що живе у будинку по АДРЕСА_3 . До того жив у будинку на АДРЕСА_1 . Спочатку дід купив квартиру, а потім будинок. Після знущань відповідача, приблизно у 2017-2018 роках вимушений був залишити будинок і переїхав до діда. Приблизно з травня 2019 року мати також не живе у спірному будинку, через те, що ОСОБА_2 викинув її речі з будинку. В літку 2020 на прохання брата ОСОБА_8 приїздив у будинок та побачив, що там не було батарей, підлога порубана сокирою, усюди пліснява. Приблизно з 12.11.2020 Нікіта теж переїхав до будинку до них з мамою.

Свідки з боку відповідача надали наступні покази.

Свідок ОСОБА_9 , пояснив, що знає відповідача приблизно з 2012 року, стосунки добрі сусідські. Позивача по справі ніколи не бачила. Відповідач збудував майстерню, зробив, водопровід каналізацію, разом їздив придбавати будівельні матеріали. У будинку зробив теплі пола. Знав сусідів які продали будинок. Перед продажем будинку він не був обладнаний водою та каналізацією, не мав ванної кімнати. Зі слів відповідача він для купівлі будинку продав квартиру і остачу коштів потім доплачував. Відповідач оселився у будинку з дружиною та трьома дітьми. Орієнтовно два три роки як дружина з дітьми у будинку не живе.

Свідок ОСОБА_10 , пояснив, що проживає у будинку по АДРЕСА_4 . Знає відповідача, як власника будинку. До нього у будинку було багато власників. До нього власником був циган, який топив будинок дошками підлоги. Орієнтовно у 2011 чи 2012 року відповідач купив будинок. Після купівлі будинку відповідач робив ремонт у будинку, збудував майстерню. Жив він з дружиною та дітьми. Тестя свідок бачив лише один раз.

Свідок ОСОБА_11 , пояснила, що є сусідкою через паркан, оскільки живе у будинку НОМЕР_3 орієнтовно 24 роки. Приблизно десять років у сусідньому будинку живе ОСОБА_2 . Знає останнього з самого початку коли він купив будинок. Знала попередніх власників у яких ОСОБА_2 купив будинок. До них був будинок і времяночка. Будинок був не дороблений, не було підлоги, не було води, не було кухні, ванної кімнати, туалету, системи опалення газом, було лише пічне опалення. Тепер ОСОБА_2 провів водопостачання, зробив майстерню по виробництву меблів, відновив паркан. На кого оформлений будинок свідок не знає. Попередні власники казали, що за хату розраховувався ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_12 , пояснив, що позивач у будинку по АДРЕСА_1 , зробив, ремонт, гараж, майстерню з виготовлення меблів. Свідок робив з ним ремонт, добудовував кухню. Тестя і тещу не бачив у будинку.

В цілому з наведених обставин вбачається, що відповідач не має прав на спірний будинок. Так відповідач не набував прав на будинок відповідно до правочинів тощо (ст.11 ЦК України). Він також не набував прав користування житлом оскільки не був членом сім`ї власника будинку, не вів з ним спільне господарство тощо (ст. 64, 156 ЖК України). Відповідач не звертався з будь-яким позовом про визнання відповідного права на будинок тощо.

З встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З встановлених обставин та наведених положень законів вбачається, що позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні прав власності, відповідач у свою чергу прав на майно позивача немає і перешкоджає позивачу у користуванні правами, а тому позов підлягає задоволенню. Заперечення відповідача не спростовують наведених обставин, положень закону та висновків суду.

При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. на час подачі позову, а тому збір слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 42, 77-80, 141, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) про виселення.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 27.07.2021.

Суддя В.Г. Костенко