Дата документу 10.08.2021 Справа № 937/9811/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/9811/19 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/3087/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткова І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року про відмову у роз`ясненні рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мелітопольський завод «Гідромаш»,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мелітопольський завод «Гідромаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 99 418, 38 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення заочного рішення, оскільки йому не зрозуміло, чи повинен державний виконавець примусово виконувати зазначене рішення суду в частині обов`язкового перерахування до державного бюджету сум податків та зборів (ПДФО та військового збору), утриманих з визначеної судом суми відповідно до чинного законодавства, оскільки такий обов`язок відповідно до вимог Податкового кодексу України покладений на стягувача, який після отримання примусово стягнутої суми (доходу) зобов`язаний сплатити до державного бюджету відповідний податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у роз`ясненні судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішення містить чіткі формулювання і є зрозумілим. Незгода позивача з діями державного виконавця не є підставою для роз`яснення судового рішення. Порушені права позивача як стягувача у виконавчому проваджені підлягають захисту в інший спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 04 березня 2020 року стягнуто з ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 99 418, 28 грн., з обов`язковим перерахуванням до державного бюджету сум податків та зборів (ПДФО та військового збору), утриманих з даної суми відповідно до чинного законодавства, а також судовий збір в розмірі 994, 20 грн.

Рішення в установленому законом порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі поданої заяви позивачу був виданий виконавчий лист.

В заяві про роз`яснення судового рішення ОСОБА_1 просить суд визначити, чи повинен державний виконавець примусово виконувати зазначене рішення суду в частині обов`язкового перерахування до державного бюджету сум податків та зборів (ПДФО та військового збору), утриманих з даної суми відповідно до чинного законодавства, оскільки такий обов`язок відповідно до вимог Податкового кодексу України покладений на стягувача і тому саме стягувач після отримання примусово стягнутої суми (доходу) зобов`язаний сплатити до державного бюджету відповідний податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно до положень статті 271 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Зі змісту зазначеної статті слідує, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Рішення суду першої інстанції є зрозумілим і вмотивованим, його резолютивна частина не припускає декілька варіантів тлумачення, не викликає утруднення чи неможливість його виконання.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Аналіз зави про роз`яснення судового рішення свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з діями державного виконавця. Проте, цивільним процесуальним законодавством передбачений інший спосіб вирішення спору між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем в процесі примусового виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська