Справа № 466/6682/14-ц Головуючий у 1 інстанції:Луців-шумська Н.Л.
Провадження № 88-ц/811/8/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю ОСОБА_1 та його представника Мартинюка Є.О., представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Кобко О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог відділ Держземагенства у місті Львові, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів,-

ВСТАНОВИЛА:

постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.2 рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 №589 «Про внесення змін в рішення Брюховицької селищної ради №488 від 07 червня 2005».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №512679 від 10 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 , виданого на підставі рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 №589.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №520654 від 04 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 , виданого на підставі рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 №589.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №520655 від 29 червня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 , виданого на підставі рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 №589.

Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» по 2 153 грн. судових витрат.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами.

В заяві посилається на те, що йому як заявнику протягом розгляду справи не могло бути відомо про факт існування рішення виконкому Брюховицької селищної ради депутатів трудящих від 15 вересня 1959 року про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та його затвердження Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1559/22 від 22 грудня 1959 року, оскільки вказане рішення зберігалось в Державному архіві Львівської області.

Стверджує, що нововиявлені обставини свідчать про те, що на момент формування смуги відведення, вказана земельна ділянка була закріплена за його домогосподарством, а отже перебувала у користуванні та володінні у громадянина ОСОБА_4 .

Звертає увагу на те, що нововиявлені обставини спростовують право ДГТО «Львівська залізниця» на землекористування у розмірах, визначених Планом смуги відведення.

Вважає, що станом на час прийняття оскаржуваного позивачем пункту 2 рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 року № 589, спірна земельна ділянка не належала на праві користування позивачу.

Просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до задоволення не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду вбачається, що її подано з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник як на підставу перегляду за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року покликається на рішення виконкому Брюховицької селищної ради депутатів трудящих від 15 вересня 1959 року про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та його затвердження Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1559/22 від 22 грудня 1959 рок

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК`України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також правова позиція суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Як вбачається із матеріалів справи, про існування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1559/23 від 22 грудня 1959 року «Про затвердження рішення виконкому Брюховицької селищної ради депутатів трудящих від 15 вересня 1959 року про продаж будинку АДРЕСА_1 -гр. ОСОБА_5 », яким було затверджено рішення Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 15 вересня 1959 року - Про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 батькові заявника ОСОБА_5 було відомо як заявникові, так судам першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи.

Крім цього, копія вищевказаного рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1559/23 від 22 грудня 1959 року була долучена представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Кухтою Владиславом Зеноновичем до заперечення на позовну заяву від 23 березня 2015 року та міститься в матеріалах справи (Т. 1 , а.с.176).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки наявність рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1559/23 від 22 грудня 1959 року «Про затвердження рішення виконкому Брюховицької селищної ради депутатів трудящих від 15.09.1959р. про продаж будинку АДРЕСА_1 -гр. ОСОБА_6 », яким було затверджено рішення Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 15.09.1959 - Про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 не є нововиявленою обставиною в розумінні п.п. 1-3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та не може бути підставою для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384,423,429 ЦПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року та залишити постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року в силі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.