Справа № 456/3485/20
Провадження № 2/456/376/2021
РІШЕННЯ

іменем України

15 липня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3485/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної компенсації, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної компенсації за користування часткою у спільному частковому майні. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача компенсацію в сумі 22544 грн. 20 коп. та судові витрати.

В обгрунтування позову зазначив, що 15 грудня 2017р. відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом отримав від померлого батька у спадок 1/3 квартири АДРЕСА_1 . Квартира загальною площею 57,8 м.кв. і 1/3 становить розмір його частки у спільному майні 19,26 м.кв. 15 грудня 2017 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано його право на 1/3 частку спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_1 . Співвласником 2/3 частки у даній квартирні внаслідок права на спадщину стала ОСОБА_2 . З 15 грудня 2020 року ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у володінні та користуванні належного йому майні у спільній частковій власності, що змушує за захистом порушених прав звертатись то до суду, то до виконавчої служби. 02.10.18р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області ухвалив рішення про примусове вселення в квартиру АДРЕСА_2 , яке відповідачка не виконала і оскаржила до Львівського апеляційного суду. 21.05.19р. колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду відмовила у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Стрийського міськрайонного суду залишено без змін. Але відповідачка знову відмовились надати доступ до належної йому частки у спільному майні, порушує її права, користується квартирою АДРЕСА_2 в повному об`ємі в т.ч. і його частиною, площею 19,26 м.кв. 24.01.2020р. на виконання судового рішення відбулось примусове вселення позивача до кв. АДРЕСА_2 , але доступу до володіння і користування своєю часткою майна позивач не отримав, а тільки надано йому ключі від вхідних дверей. Відповідачка, спільно з ОСОБА_3 продовжує чинити йому перешкоди в доступі до кімнати площею 15,0 м.кв. Це змусило позивача звернутись до суду з позовом про визнання порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є у спільній власності, і даний позов в даний час на розгляді в суді, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 321 ЦК України, якою встановлено, що право власності є непорушним і відповідач не має підстав цього права позбавляти позивача, оскілки право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За період з 15 грудня 2017 року по серпень 2020р. внаслідок неправомірних дій відповідача позивач не отримав у своє володіння та користування 1/3 частини спільного майна в натурі, весь цей період часу спільне часткове майно квартира АДРЕСА_2 є повністю у володінні і користуванні відповідача, то відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України має право вимагати відповідної матеріальної компенсації. На підставі середнього розміру орендної плати за здачу в піднайм житлової площі м. Стрию, розмір найму одного метра квадратного житла становить 50 гривень за місяць. Відповідач володіє і користується часткою позивача у спільному майні площею 19,26м.кв. Відповідно розмір матеріальної компенсації становить: розмір за один місяць = 19,26 м.кв. х 50 гривень = 963 гривень. Враховуючи, що відповідач являється співвласником квартири зменшує плату: один метр квадратний до 30 гривень, що становить місячну матеріальну компенсацію: 19,26 м.кв. х 30 грн. = 577,8 грн./місяць. Відповідно на день розгляду справи позивач вимагає компенсацію в розмірі 22544,20 грн. Позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору, відповідачу 06.08.20, направлено претензійний лист, але станом на 01 вересня 2020 року він залишений без реагування, відповіді не одержано, що змушує позивача мене звернутись з даним позовом до суду.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що у квартирі по АДРЕСА_3 , дійсно належить відповідача 2/3 частки, а позивачу належить 1/3 частки, вони не можуть досягнути згоди у користуванні даною власністю. У 2019 роді відбулося примусове вселення відповідача у квартиру, він отримав ключі від квартири та заніс свої речі, що підтверджує актом про вселення, доданим позивачем до позовної заяви. Після чого він відбув за кордон, де і знаходиться по даний час, тому фізично відповідач не може йому чинити перешкоди у доступі до квартири. Відповідач подав до суду позовну заяву, про матеріальну компенсацію за здачу у піднайм житлової площі з розрахунку середнього розміру орендної плати за здачу у піднайм житлової площу у м. Стрию, що становить 30.00 грн. за м.2 у місяць. У зв?язку з тим, що відповідач не здає у піднайм квартиру по АДРЕСА_3 , а навпаки сама оплачує квартплату, водопостачання і водовідведення, газопостачання, за розподіл газу, вивіз сміття, централізоване опалення та несе інші видатки по утриманню всієї квартири, без вирахування 1/3 частки ОСОБА_1 , тому не може бути вимога оплати нею матеріальної компенсації в розмірі орендної плати за здачу в піднайом житлової площі в м.Стрию.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 , в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили відмовити в їх задоволені.

Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.12.2017, ОСОБА_1 , успадкував після смерті ОСОБА_4 , 1/3 частку спадкового майна, квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2017, ОСОБА_1 , є власником 1/3 частки квартири по АДРЕСА_3 .

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2018, позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про вселення було задоволено.

Згідно акту про вселення від 24.01.2020, на виконання судового рішення №456/1008/18 від 02.10.2018, ОСОБА_1 , як співвласник квартири, заселився в кімнату площею 15 кв.м. У зв?язку з перебуванням тимчасово на роботі за кордоном, не буде користуватись комунальними послугами, але дає згоду і бере на себе обов?язок по оплаті загальних послуг з утримання будинку в розмірі 1/3 від суми платежів. Вказаний акт підписано сторонами.

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2020, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_1 , виділено в користування житлову кімнату площею 15,0 кв.м., ОСОБА_2 , виділено в користування житлову кімнату площею 18,0 кв.м., ллоджію 1,5кв.м., кладову, 0,7 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , в квартирі залишено приміщення коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, балкону.

Оцінка Суду.

Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з вимогами статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо матеріальної компенсації за користування спільною частковою власністю.

Позивач просив стягнути з відповідача 22544,20 грн. матеріальної компенсації за користування 1/3 частки у спільному майні, оскільки відповідач позбавив позивача права володіння і користування спільним нерухомим майном на підставі частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з частиною третьою статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Стаття 358 Цивільного кодексу України встановлює певний алгоритм дій при користуванні спільною частковою власністю: сторони володіють/користуються/розпоряджаються такою власністю за взаємною згодою; у разі недосягнення згоди між співвласниками про порядок володіння та користування майном, співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння та користування тієї частини майна, яка відповідає його частці; і лише у випадку неможливості надання у володіння та користування майна /неможливість визначення окремого порядку користування, занадто малий об`єкт спільної часткової власності /автомобіль і т.д./ тощо/ співвласник має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються майном, відповідної матеріальної компенсації.

Приписи частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України регулюють право співвласника отримати матеріальну компенсацію у разі неможливості надання йому у володіння та користування його частини спільного майна в натурі.

Тобто, законодавцем як правову підставу такої компенсації закладена фактична неможливість надання майна у володіння та користування. Натомість, у відносинах, які сталися між сторонами, такої неможливості не доведено. Чинення перешкод відповідачем позивачу, як на тому наполягає останній та з приводу чого звертався до суду, не є підставою для компенсації матеріальної шкоди в порядку, передбаченому частиною третьою статті 358 Цивільного кодексу України.

Таким чином, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

У разі відмови в позові, відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України, ст.358 ЦК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної компенсації за користування 1/3 частки у спільному частковому майні, площею 19.26 м.кв, в будинку АДРЕСА_3 в сумі 22544 (двадцять дві тисячі п?ятсот сорок чотири) грн.. 20 коп. та стягненні судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 25 липня 2021р.

Суддя Р. Т. Шрамко