ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №592/13649/20

Номер провадження 22-ц/816/1269/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 лютого 2021 року в складі судді Костенка В.Г., постановленого в м. Суми, повний текст судового рішення складено10 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 272524 грн. 47 коп., з яких 255366 грн. 90 коп. основного боргу та 17157 грн. 57 коп. 3% річних простроченої суми боргу. Стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. витрат на правничу допомогу та 3145 грн. 64 коп. судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що ним було надано відповідачу в борг грошові кошти в сумі 9000 доларів США строком до 01.09.2018 року. На підтвердження отримання вказаних грошових коштів, відповідачем було надано розписку. Вказує, що відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та своєчасно не повернув йому грошових коштів, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Зазначає, що через своєчасне неповернення відповідачем отриманої ним грошової суми, з нього підлягають стягненню 3 % річних за користування грошовими коштами.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 255366грн. 90 коп., 17157 грн. 57 коп. три проценти річних, а всього 272524 грн. 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат в розмірі 7775 грн. 30 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було отримано в позику грошову суму в розмірі 9000 доларів США, проте своєчасно вказану заборгованість останнім повернуто не було, що є підставою для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості та трьох процентів річних за користування грошовими коштами.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2021р. відмовлено у перегляді заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ним на дату ухвалення судового рішення було повернуто заборгованість в сумі 9800 доларів США, а тому заборгованість у нього перед позивачем відсутня. Вказує, що причинами його неявки в судове засідання є те, що він фактично проживає за іншою адресою, відмінною від його офіційного місця реєстрації, а тому не отримував судових викликів та не міг взяти участь в судовому засіданні.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що до теперішнього часу кошти позивачу повернуто не було, а умови договору позики не виконано. Вказує, що заявлені відповідачем свідки не були допитані в суді першої інстанції, а тому апеляційний суд не може враховувати їх показання, оскільки вони є недопустимими доказами. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу до суду не прибули. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи через його хворобу відхилено з тих підстав, що з клопотання не вбачається, що відповідача бажає особисто прийняти участь, докази щодо поважності причин неявки до суду самого представника до клопотання не долучені. Явка до апеляційного суду не є обов`язковою, а відповідач та його представник повідомлені про час і місце розгляду справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили в її задоволенні відмовити, представили суду оригінал розписки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, згідно оригіналу розписки від 22.02.2018 року ОСОБА_1 надав у позику, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в розмірі 9000 доларів США з терміном повернення до 22.02.2018 року (а.с.9).

Як підтвердив позивач в суді зроблені на зворотній стороні розписки ним записи свідчать про додаткове надання відповідачу грошових сум у період з 22 лютого по травень 2018 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що надана позивачем до суду розписка є належним доказом передачі грошових коштів відповідачу.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 цього Кодексу визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 цього Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, встановивши факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з нього на користь позивача наявну заборгованість та три відсотки річних.

Щодо доводів відповідача, що викладені ним в апеляційній скарзі стосовно того, що ним станом на день ухвалення оскаржуваного рішення було повернуто позивачу грошову суму в розмірі 9800 доларів США, доказом чого є свідчення свідків, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 цього Кодексу визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 6 ст. 81 цього Кодексу встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегія суддів зауважує, що процесуальним законом встановлюються певні вимоги до доказів, зокрема, щодо їх належності та допустимості. Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 цього Кодексу встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 цього Кодексу передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

З аналізу викладених правових норм вбачається, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Тому посилання ОСОБА_2 в якості доказів виконання ним взятого на себе зобов`язання на показання свідків є необґрунтованими, оскільки представлений позивачем оригінал розписки вказує про наявність у нього боргового документа - розписки відповідача і доводить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи предмет позову, а також те, що ціна позову становить 272524 грн. 47 коп., колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визнає дану справу малозначною, як справу незначної складності, а тому рішення суду в цій справі касаційному оскарженню згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 лютого 2021 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 серпня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко