Єдиний унікальний номер 226/1858/20
Номер провадження 22-ц/804/2029/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року

м. Бахмут

справа № 226/1858/20

провадження № 22-ц/804/2029/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Володовського Ю.П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 226/1858/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року (суддя Рибкін О.А.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 15 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2020 року позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалось на те, що 18 травня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DO1MAK90460265. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 160 659,00 грн. на термін до 18 травня 2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язався за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DO1MAK90460265. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509,526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

30 квітня 2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. 22 грудня 2011 року Апеляційним судом Донецької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Проте винесення рішення Апеляційним судом Донецької області від 22 грудня 2011 року не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2011 року боржником не виконано.

Згідно статті 625 ЦК України прострочена сума заборгованості відповідача становить 115 608,20 грн. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2011 року, тобто за період з 18 травня 2007 року по 19 квітня 2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30 квітня 2011 року, з 01 травня по 01 червня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 225 585,90 грн., яка складається з наступного: 194 245,38 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 31 340,52 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за період з 01 травня 2011 року по 01 червня 2020 року у розмірі 225 585,90 грн. за кредитним договором № DO1MAK90460265 від 18 травня 2007 року, яка складається з наступного: 194 245,38 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 31 340,52 грн. - 3% річних від простроченої суми.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов кредитного договору № DO1MAK90460265 від 18 травня 2007 року строк погашення отриманого кредиту - 18 травня 2012 року, а позов подано до суду позивачем 27 липня 2020 року трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду закінчився як до основної вимоги, так і до додаткових вимог за договором. У зв`язку з цим суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» - Ярохович Т.А. посилається на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість - 3% річних та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання в межах строку позовної давності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Судом першої інстанції не враховано, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, 3% річних підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме за три роки перед зверненням до суду (правова позиція від 26 квітня 2017 року Верховного Суду України у справі № 3-1522гс16 щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних. Враховуючи, що з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2011 року, тобто за період з 18 травня 2007 року по 19 квітня 2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30 квітня 2011 року, в межах строку позовної давності підлягають стягненню 3% та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання з 01 травня 2017 року по 01 червня 2020 року за останні 3 роки, які передували зверненню позивача до суду.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиви на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.152).

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.147-148,149-150).

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем був укладений кредитний договір № DO1MAK90460265, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на строк з 18 травня 2007 року по 18 травня 2012 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 160 659,00 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12-13).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2011 року у задоволенні позову ПАТ комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1MAK90460265 було відмовлено (а.с.5-6, 76-77).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2011 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано, позовні вимоги ПАТ комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1MAK90460265, укладеного Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , від 18 травня .2007 року в сумі 372 226,42 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DADI, модель SUV BDD6492Y, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем (а.с.7, 78-79).

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2012 року, касаційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2011 року відхилено (а.с.80-81).

Згідно розрахунку позивача залишок заборгованості відповідача за кредитним договором становить 115 608,20 грн., інфляційні витрати за період з травня 2011 року по травень 2020 року становлять 194 245,38 грн., 3% річних від простроченої суми за період з травня 2011 року по травень 2020 року становлять 31 340,52 грн. (а.с.8-10).

Згідно акту прийому автомобіля позичальника ОСОБА_1 , який допустив прострочення кредиту (по кредитному договору № DO1MAK90460265 від 18 травня 2009 року) від 14 липня 2009 року, ОСОБА_1 передав представникам Приватбанку автомобіль DADI SUV, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2006, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , для реалізації за ринковою вартістю та направлення відповідних коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання ним обов`язків перед Приватбанком (а.с.41).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року було відмовлено в задоволенні позову ПАТ комерційний банк «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DO1MAK90460265 від 18 травня 2007 року (а.с.107).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга А КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов кредитного договору № DO1MAK90460265 від 18 травня 2007 року строк погашення отриманого кредиту - 18 травня 2012 року, а позов подано до суду позивачем 27 липня 2020 року трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду закінчився як до основної вимоги, так і до додаткових вимог за договором. У зв`язку з цим суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, відповідач просив суд застосувати у даній справі положення закону, які регулюють позовну давність.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача перед банком за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Тобто невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає обставинам справи, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі - 31 340,52 грн. та індексу інфляції за прострочене виконання зобов`язання в розмірі - 194 245,38 грн. При цьому розрахунок наведений за період з 01 травня 2011 року по 01 червня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 24 липня 2020 року (а.с.29).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню підлягають 3% річних і інфляційні втрати лише за три роки, що передували зверненню АТ КБ «Приватбанк» з позовом, а саме за період з 24 липня 2017 року 01 червня 2020 року (як зазначено в позовній заяві)..

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому виникло прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначаєтсья середній показник, який застосовується до суми боргу.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

За даними Держкомстата індекс інфляції за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року становив:

2017 рік: липень - 100,2, серпень - 99,9, вересень - 102,0, жовтень - 101,2, листопад - 100,9, грудень - 101,0;

2018 рік: січень - 101,5, лютий - 100,9, березень - 101,1, квітень - 100,8, травень - 100,0, червень - 100,0, липень - 99,3, серпень - 100,0, вересень - 101,9, жовтень - 101,7, листопад - 101,4, грудень - 100,8;

2019 рік: січень - 101,0, лютий - 100,5, березень - 100,9, квітень - 101,0, травень - 100,7, червень - 99,5, липень - 99,4, серпень - 99,7, вересень - 100,7;

2020 рік: січень - 100,2, лютий - 99,7, березень - 100,8, квітень - 100,8, травень - 100,3.

Сукупний індекс інфляції за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року становить 1.222 згідно з розрахунком: (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100).

Отже розмір заборгованості індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року складає 25 665,02 грн. (115 608,20 грн. (прострочена заборгованість) х 1,222 (сукупний індекс інфляції за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року) - 115 608,20 грн. (прострочена заборгованість)).

Сума трьох процентів річних за час прострочення розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3% х Д / 365 / 100%, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.

Кількість днів у періоді з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року складає 1043 днів.

Таким чином розмір заборгованості 3% річних від простроченої суми складає - 9 910,63 грн. (115 608,20 грн. (прострочена заборгованість) х 3% х 1043 /365/100%).

Враховуючи вищезазначене з відповідача - ОСОБА_1 на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року в розмірі 35 575,65 грн., яка складається з наступного: 25 665,02 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 9910,63 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року в розмірі 35 575,65 грн., яка складається з наступного: 25 665,02 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 9910,63 грн. - 3% річних від простроченої суми.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі - 1334,08 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог), з яких: 533,63 грн. - судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 800,45 грн. - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року, скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за період з 24 липня 2017 року по 01 червня 2020 року у розмірі 35 575 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 65 койок з яких: 25 665 (двадцять п`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 02 копійок - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 9910 (дев`ять тисяч дев`ятсот десять) гривень 63 копійок - 3% річних від простроченої суми.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривні 08 копійок - судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 800 (вісімсот) гривень 45 копійок - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.Б.Азевич

О.В. Халаджи