У Х В А Л А

11 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 753/6745/17

Провадження: № 22-ц/824/11993/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Український Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо»,до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року ПАТ «Банк «Український капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Український капітал», яке було перейменовано у ПАТ «Банк «Український капітал», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 280 000,00 доларів США зі строком

повернення до 23 березня 2013 року зі сплатою14,5 % річних. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за указаним кредитним договором, банк у січні 2013 року направляв боржнику вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка ним залишена без виконання. У вересні 2013 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада

2013 року у справі № 758/10416/13-ц позов задоволено. У рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 008 000,00 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 371 478,84 доларів США, пені -

410 4155,37 грн, пені за простроченими процентами - 642 590,72 грн, звернуто стягнення на чотири об`єкта нерухомості, належних відповідачу, та переданих позивачу в іпотеку. На час звернення до суду з позовом у цій справі вказане рішення суду не було виконано. 31 серпня 2015 року банком відповідно до статті 49 Закону України «Про іпотеку» придбано три предмета іпотеки за загальною вартістю 11 435 000,00 грн. Банк вважав, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором, а тому просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість за кредитним договором від 25 січня 2008 року у загальному розмірі 1 097 771,71 доларів США,

з яких: прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 805 302,68 доларів США, прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 09 серпня 2013 року до 10 березня 2015 року в розмірі 292 469,03 дол. США.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року позов ПАТ «Банк «Український Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал»заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 097 771,71 доларів США, з яких: 805 302,68 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 292 469,03 доларів США - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал»судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Не погодившись із таким судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Банк «Український капітал» простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 292 469,03доларів США скасовано.

В задоволенні позовних вимог ПАТ«Банк «Український капітал» про стягнення простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишенобез змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 рокукасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позову ПАТ «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовлено.

28 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року та на постанову Верховного Суду від 05 червня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2019 рокуу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року та на постанову Верховного Суду від 05 червня 2019 року відмовлено.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про поворот виконання судового рішення з урахуванням заяви про уточнення вимог

(а. с. 183-185, т. 4, 1-4, т. 5).

У січні 2020 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2018 року (а. с. 170-179, т. 5).

Апеляційна скарга ТОВ «ФК Інвест-Кредо» мотивована тим, що 15 січня 2018 року між ПАТ «Банк «Український капітал» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» укладено попередній договір, предметом якого є укладення в майбутньому договору факторингу, за яким ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» зобов`язується сплатити банку грошові кошти, а банк зобов`язується відступити товариству права вимоги грошових коштів в сумі не менше 590 000,00 доларів США, за кредитним договором № 04свкл-08 від 25 січня 2008 року укладеного між ПАТ «Банк «Український капітал» (попереднє найменування: Відкрите акціонерне товариство «Банк «Український капітал») та ОСОБА_1 , з усіма змінами та доповненнями до нього, на умовах встановлених цим договором. В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та ПАТ «Банк «Український капітал», 17 січня 2019 року укладено договір факторингу. У п. 1.1 Договору факторингу вказано, що в порядку та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» зобов`язується передати (сплатити) ПАТ «Банк «Український капітал» суму фінансування, а ПАТ «Банк «Український капітал» зобов`язується відступити товариству права вимоги грошових коштів в сумі 592 469,03 доларів США, що є еквівалентом 16 589 132,80 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на дату підписання даного договору. Отже, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Посилаючись на вказані обставини, а також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, товариство просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 292 469,03 доларів США за період з 09 серпня 2013 року по 10 березня 2015 року та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК Інвест-Кредо» як особи, яка не брала участі у розгляді справи (а. с. 46-48, т. 6).

У квітні 2020 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало заяву про заміну ПАТ «Банк «Український капітал» правонаступником у частині позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що 17 січня 2019 року між ПАТ «Банк «Український капітал» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «ФК Інвест-Кредо» зобов`язується сплатити банку грошові кошти, а банк зобов`язується відступити товариству права вимоги грошових коштів в сумі не менше 590 000,00 доларів США, за кредитним договором № 04свкл-08 від 25 січня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Український капітал» (попереднє найменування: відкрите акціонерне товариство «Банк «Український капітал») та ОСОБА_1 , з усіма змінами та доповненнями до нього, на умовах встановлених цим договором (т. 6 а.с. 81-82).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, що занесена до протоколу судового засідання, ТОВ «ФК Інвест-Кредо» залучено до участі у справі як правонаступника ПАТ «Банк «Український капітал» (а. с. 93, т. 6).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року закрито апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України (а. с. 212-215, т. 6).

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року залишенобез змін.

Касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року скасовано, справу направленодля продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 19 липня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні адвокат Коваль В.В. в інтересах ТОВ «ФК Інвест-Кредо» підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.

Адвокат Журавльов М.М. в інтересах ОСОБА_1 просив повернути апеляційну скаргу скаржнику.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року підлягає закриттю з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси саме особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу, і якщо такі обставини не підтвердяться, закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Отже визначені пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України підстави для закриття апеляційного провадження стосуються лише осіб, які не брали участі у розгляді справи судом першої інстанції та подали апеляційну скаргу. При цьому процесуальним законом визначено, що учасники справи не позбавлені права апеляційного оскарження рішення першої інстанції у випадку незгоди із його висновками.

Звернувшись до суду із апеляційною скаргою ТОВ «ФК Інвест-Кредо»скористалось правом, передбаченим ст. 352 ЦПК України, та зазначило, що є особою, яка не приймала участі у розгляді справи, а оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та інтереси.

Під час вирішення справи апеляційним судом у липні 2020 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» було залучено до участі у справі як правонаступника ПАТ «Банк «Український капітал» (а. с. 93, т. 6).

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим при наявності відповідних правових підстав (наприклад, договору факторингу) суд може залучити до участі у справі правонаступника сторони.

Отже, ТОВ «ФК Інвест-Кредо» як правонаступник ПАТ «Банк «Український капітал» набуло статусу учасника справи, і для нього усі дії, вчинені до його вступу у справу, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для ПАТ «Банк «Український капітал».

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ «Банк «Український капітал» (позивач) правом на оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року не скористався. При цьому, банк приймав участь у перегляді вказаного рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій, отже, ТОВ «ФК Інвест-Кредо», будучи правонаступником ПАТ «Банк «Український капітал», не може виступати як особа, яка не брала участі у справі згідно положень статті 352 ЦПК України.

Представник ТОВ «ФК Інвест-Кредо» - адвокат Коваль В.В. в ході чергового апеляційного перегляду справи визнала той факт, що апеляційна скарга була подана саме в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, але в подальшому процесуальний статус скаржника змінився. Однак, в будь-якому випадку вважала, що ТОВ «ФК Інвест-Кредо» має право на оскарження рішення суду першої інстанції, яке, в свою чергу, було ухвалено судом на користь скаржника.

Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, врегульовано статтею 370 ЦПК України.

Так, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (частина перша статті 370 ЦПК України).

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (частина третя статті 370 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Таким чином, розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як зазначено вище, ПАТ «Банк «Український капітал» приймав участь в апеляційному та касаційному переглядах рішення суду першої інстанції, висловлював свою позицію, що у свою чергу, унеможливлює повторний апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою його правонаступника ТОВ «ФК Інвест-Кредо».

Згідно п. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки чинним процесуальним законом не передбачено закриття провадження у справі у зв`язку з наведеними вище обставинами, колегія суддів, зважаючи на положення п. 9 ст. 10 ЦПК України, вважає, що у даному конкретному випадку застосуванню підлягають положення п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Тобто, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 рокупідлягає закриттю.

Слід відмітити, що Верховний Суд, направляючи справу до суду апеляційної інстанції, наголосив на тому, що суду апеляційної інстанції необхідно вирішити процесуальні питання, чи є обґрунтованою або безпідставною апеляційна скарга ТОВ «ФК Інвест-Кредо» та звернути увагу на добросовісність поведінки ТОВ «ФК Інвест-Кредо» у цій справі, перевірити наявність чи відсутність у діях товариства ознак зловживання процесуальними правами з урахуванням конкретних обставин цієї справи та наявності постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, якою рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року скасовано в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом, та наявності постанови Верховного Суду від 05 червня 2019 року, якою, зокрема, скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Цивільний процесуальний закон покладає на сторони обов`язок щодо добросовісності їх дій. Лише здійснення сторонами своїх процесуальних прав для досягнення тих процесуальних цілей, які визначені законом, та сумлінне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків може забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, у межах якого будуть встановлені дійсні права та обов`язки сторін.

Добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети. При цьому невиконання стороною обов`язку добросовісно здійснювати свої процесуальні права має кваліфікуватися як зловживання ними. Зловживання процесуальними правами - це вчинення учасником процесу дій у межах дозволеної поведінки, однак із використанням свого права в цілях, що суперечать завданням правосуддя.

У цій справі рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року, на яке подано апеляційну скаргу ТОВ «ФК Інвест-Кредо», стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 097 771,71 доларів США, з яких:

805 302,68 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом;

292 469,03 доларів США - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 січня 2019 року між ПАТ «Банк «Український капітал» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «ФК Інвест-Кредо» зобов`язується сплатити банку грошові кошти, а банк зобов`язується відступити товариству права вимоги грошових коштів в сумі не менше 590 000,00 доларів США, за кредитним договором № 04свкл-08 від 25 січня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Український капітал» (попереднє найменування: відкрите акціонерне товариство «Банк «Український капітал») та ОСОБА_1 , з усіма змінами та доповненнями до нього, на умовах встановлених цим договором.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі

292 469,03 доларів США скасовано та у цій частині у задоволенні позову відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовлено.

Колегія суддів, зважаючи на те, що ПАТ «Банк «Український капітал» приймав участь в апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції після укладення 17 січня 2019 року договору факторингу, визнає звернення ТОВ «ФК Інвест-Кредо» з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року у січні 2020 року зловживанням процесуальними правами.

У частинах третій - четвертій статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернутискаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

З метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (перегляду судового рішення, яке набрало законної сили), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто, зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів доходить висновку про повернення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» апеляційної скарги на підставі ч. 4 ст. 44 ЦПК України.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2018 року закрити.

Апеляційну скаргу повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

І.В. Іванова