КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 225/4838/19

провадження № 22-ц/824/9962/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року у складі судді Мерзлого Л.В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року директор ТОВ «ФК «Прайм Альянс» - Барандич О.А. звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 листопада 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R5В, у відповідності до якого остання отримала кредит в сумі 113 470 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 02 листопада 2018 року з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави №R315В від 02 листопада 2011 року, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «Hуundai», модель «Elantra», тип - легковий сєдан, рік випуску 2011, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договори відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв та за договорами застави №220615зн, за якими ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги, зокрема за договором застави №R5B від 02 листопада 2011 року, на предмет застави.

У подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R5B від 02 листопада 2011 року. 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами застави, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до відповідача за договором застави №R5B від 02 листопада 2011 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором налічується заборгованість у розмірі 165 106,83 гривень, а саме: загальна заборгованість за кредитом, яка складає 112 574,99 гривень, а також індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 28 травня 2019 року становить 52 531,84 гривень.

На підставі викладеного, просив суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 165 106,83 грн звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки - HYUNDAI, модель - ELANTRA легковий седан, 2011 року випуску, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер (кузова, рами) - НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , шляхом надання дозволу ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на укладення договору купівлі-продажу предмету застави з вчиненням подальших дій, пов`язаних з переоформленням транспортного засобу в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві, наділивши ТОВ «ФК «Прайм Альянс» правом зняття з обліку та постановленням на облік транспортного засобу, правом отримувати дублікати правовстановлюючих документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зобов`язати ОСОБА_1 передати ТОВ «ФК «Прайм Альянс» предмет застави: автомобіль марки - HYUNDAI, модель - ELANTR - легковий седан, 2011 року випуску, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номе (кузова, рами) - НОМЕР_3 , що належить відповідачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВС в Донецькій області 01.11.2011, з комплектами ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 476,60 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 165 106,83 грн перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за кредитним договором № R5В від 02 листопада 2011 року звернуто стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 травня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині звернення стягнення на предмет застави та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення просить залишити без змін.

Уважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у порушення п. 9.2 кредитного договору банк жодним чином не повідомив відповідача про закриття всіх своїх відділень у місті Донецьку, внаслідок чого ОСОБА_1 була позбавлена з вини банку засобу виконання кредитного договору.

Також зазначає, що ані банк, ані позивач, як новий кредитор, не повідомили відповідача про укладення договорів про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором застави.

Зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невиконання відповідачем умов кредитного договору та утворення заборгованості з урахуванням пені та штрафних санкцій з огляду на положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та листа НБУ від 05 листопада 2014 року №18/112/64483, якими передбачено заборону нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (АТО) громадянами України, які зареєстровані або переселилися у період з квітня 2014 року з населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.

Указує, що місцевий суд не звернув уваги на неправомірність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, оскільки останнім не долучено до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів, які б могли належним чином підтвердити факт наявності у відповідача перед позивачем будь-якої заборгованості та її розмір за договором кредиту.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави та встановив рішенням суду спосіб реалізації предмету застави шляхом передачі його у власність позивачу.

В іншій частині позовних вимог місцевий суд відмовив, уважаючи їх передчасними.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частинами першою, четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що 02 листопада 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R5В, у відповідності до якого остання отримала кредит у сумі 113 470 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 02 листопада 2018 року з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем укладено договір застави №R315В від 02 листопада 2011 року, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «Hуundai», модель «Elantra», тип - легковий сєдан, рік випуску 2011, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 01 листопада 2011 року.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Того ж дня між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зн, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги нового кредитора до відповідача за договором застави №R5B від 02 листопада 2011 року на предмет застави.

У подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу №29/01/19-1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R5B від 02 листопада 2011 року.

14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до відповідача за договором застави №R5B від 02 листопада 2011 року на предмет застави, автомобіль марки «Hуundai», модель «Elantra», тип - легковий сєдан, рік випуску 2011, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Частиною першою статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Виходячи з природи оспорюваного договору, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулась лише заміна кредитора у зобов`язанні на відповідача, а саме зобов`язання продовжувало існувати.

Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

Зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що на даний час усі права кредитора за кредитним договором № R5B від 02 листопада 2011 року та договором застави №R5В від 02 листопада 2011 року належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

На підставі викладених обставин та положень статей 514, 516, 519 ЦК України, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення відповідача про укладення договорів про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором застави, оскільки в силу вказаних статей ризик настання несприятливих наслідківу зв`язку з неповідомленням боржника про заміну кредитора у зобов`язанні несе виключно новий кредитор. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час розгляду справи не заперечувала факт укладення кредитного договору та договору застави, отримання кредитних коштів у розмірі 113 470 грн, а також не оспорювала умови вказаних договорів.

У матеріалах справи міститься меморіальний ордер №38167 від 02 листопада 2011 року, який є належним підтвердженням надання кредитних коштів відповідачу.

А отже, посилання апелянта на неправомірність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, оскільки останнім не долучено до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів, які б могли належним чином підтвердити факт наявності у відповідача перед позивачем будь-якої заборгованості та її розмір за договором кредиту, є непереконливими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно п. 4.10. кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов`язання позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у тому числі, відшкодування витрат та збитків, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором налічується заборгованість у розмірі 165 106,83 гривень, а саме: загальна заборгованість за кредитом, яка складає 112 574,99 гривень, а також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 28 травня 2019 року становить 52 531,84 гривень.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу»).

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет застави повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Відповідно до положень статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави надається заставодержателю.

Відповідно до п. 5.2.4. кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов`язань позичальника за цим договором, в тому числі, звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог законодавства України та умов договорів забезпечення.

Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі 02 листопада 2018 року або достроково у випадках, передбачених договором.

У п.п. 9.4, 10 договору застави сторонами погоджено, що заставодержатель має право у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором та/або за цим договором застави достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у тому числі вилучити предмет застави).

Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, у тому числі, але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, зважаючи на те, що сторонами у договорі застави не було чітко визначено спосіб, у який заставодержатель може звернути стягнення на заставлене майно у позасудовому порядку, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» має право на захист свого права шляхом звернення з позовом до суду.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» просило, зокрема, звернути стягнення на предмет застави шляхом надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу.

У статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

У статті 16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Разом з тим, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону вийшов за межі позовним вимог та самостійно, на власний розсуд визначив спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність позивачу.

Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 165 106,83 гривень, а саме: загальна заборгованість за кредитом, яка складає 112 574,99 гривень, а також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 28 травня 2019 року всього становить 52 531,84 гривень, колегія суддів доходить висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом, обраним заставодержателем, оскільки існуюче зобов`язання між сторонами не виконано, а кредитний договір та договір застави є чинними.

Розмір заборгованості під час розгляду справи стороною відповідача не спростовано та свого розрахунку суду не надано.

Аргументи представника відповідача, що з ОСОБА_1 не підлягають стягненню пеня та штрафні санкції з огляду на положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та листа НБУ від 05 листопада 2014 року №18/112/64483 не заслуговують на увагу суду та є неспроможними з огляду на те, що вказаними нормами передбачено заборону нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (АТО) громадянами України, які зареєстровані або переселилися у період з квітня 2014 року з населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, в той час, коли позивачем вимог про стягнення пені та штрафів заявлено не було. За змістом норми статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також необґрунтованими є посилання апелянта на порушення банком п. 9.2 кредитного договору, оскільки останній жодним чином не повідомив відповідача про закриття всіх своїх відділень у місті Донецьку, внаслідок чого ОСОБА_1 була позбавлена з вини банку засобу виконання кредитного договору, враховуючи таке.

Пунктом 4.7 кредитного договору встановлено, що позичальник передає банку право на щомісячне списання платежу згідно з графіком для повернення кредиту, процентів, нарахованих за кредитом, з рахунку в дату, яка вказана в п. 3.5 цього договору.

У пункті 3.6 кредитного договору зазначено транзитний рахунок для сплати позичальником платежів за кредитом у валюті кредиту.

У разі недостатності або відсутності на рахунку коштів у валюті кредиту для повернення кредиту та процентів за його користування, банк має право на договірне списання коштів у інших валютах з інших рахунків позичальника, які відкриті (будуть відкриті) позичальником у банку, в розмірі, необхідному для повернення заборгованості за цим договором у валюті кредиту (пункт 4.14 кредитного договору).

Таким чином, дізнавшись про закриття всіх відділень банку у м. Донецьку у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, ОСОБА_1 могла здійснити оплату у будь-якому іншому відділенні банку на підконтрольній Україні території. Окрім того, відповідно до довідки від 31 серпня 2016 року №3216-2526 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Отже, ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави шляхом його передачі у власність позивачу.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив неповноту встановлення фактичних обставин та неправильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 476,60 грн.

З огляду на те, що вимоги апеляційної скарги по суті не задоволено, судовий збір за подання скарги слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за кредитним договором №R5В від 02 листопада 2011 року у розмірі 165 106,83 грн звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки - HYUNDAI, модель - ELANTRA легковий седан, 2011 року випуску, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер (кузова, рами) - НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 , шляхом надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на укладення договору купівлі-продажу предмету застави з вчиненням подальших дій, пов`язаних з переоформленням транспортного засобу в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві, наділивши Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» правом зняття з обліку та постановленням на облік транспортного засобу, правом отримувати дублікати правовстановлюючих документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Зобов`язати ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» предмет застави: автомобіль марки - HYUNDAI, модель - ELANTR - легковий седан, 2011 року випуску, колір - бежевий, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номе (кузова, рами) - НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВС в Донецькій області 01 листопада 2011 року, з комплектами ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 2 476,60 грн судового збору за подання позовної заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «10» серпня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик