Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7799/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р.А.
Категорія 59 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

18 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши у місті Житомирі без повідомлення учасників справи заяву Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про роз`яснення постанови Житомирського апеляційного суду від 31 липня 2019 року

у цивільній справі №296/7799/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про захист прав споживача

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

До Житомирського апеляційного суду надійшла заява Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «Житомиртеплокомуненерго») про роз`яснення судового рішення від 31 липня 2019 року в справі №296/7799/17 в частині компенсації судового збору за рахунок держави, а саме: роз`яснити до якого державного органу повинен звернутись заявник з метою отримання компенсації судового збору. В обґрунтування своєї заяви КП «Житомиртеплокомуненерго» посилається на те, що з метою отримання компенсації судового збору зверталося до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, але отримало відповідно відповіді про те, що Законом України «Про виконавче провадження» не визначено такого заходу примусового виконання рішення суду як компенсація судового збору та постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 не передбачено порядку компенсації за рахунок держави судового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

За змістом зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а приводом для роз`яснення рішення суду, є утруднення чи неможливість його виконання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Виходячи з положень статті 271 ЦПК України, роз`ясненню підлягає судове рішення, яке може бути пред`явлено до примусового виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 31 липня 2019 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до КП «Житомиртеплокомуненерго» про захист прав споживача. Компенсовано КП «Житомиртеплокомуненерго» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 767,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Компенсуючи відповідачу в справі про захист прав споживачів, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 767,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового судового рішення, яким позов ОСОБА_1 залишається без задоволення, споживачі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тобто, суд апеляційної інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення частини сьомої ст.141 ЦПК України.

17 січня 2020 року Корольовським районним судом м.Житомира виданий виконавчий лист про компенсацію КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 767,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із змісту долученого заявником листа Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від 26 лютого 2021 року №04-08-1-10/1383 вбачається, що за наслідками розгляду заяви щодо виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2020 року повернуто подані КП «Житомиртеплокомуненерго» документи без виконання та рекомендовано звернутись безпосередньо до органів Державної судової адміністрації України або відповідного суду. У вказаному листі зазначено, що виконавчий лист не передбачає такого заходу виконання рішення суду як стягнення коштів, а у Головного управління відсутні повноваження щодо здійснення безспірного списання коштів відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області у листі від 28 травня 2021 року №1453/21-Вих послалося на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 не передбачено порядку компенсації за рахунок держави судового збору.

Розглянувши заяву КП «Житомиртеплокомуненерго» про роз`яснення постанови Житомирського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, апеляційний суд залишає її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини сьомої ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи (частина перша ст.133 ЦПК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 (зі змінами) (далі - постанова №590) на виконання правил статей 138, 140 ЦПК України, статей 135, 138 КАС України, статті 128 ГПК України затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави.

Згадана постанова не врегульовує питання компенсації судового збору (як іншої складової судових витрат) стороні, яка його сплатила, за правилами частини сьомої статті 141 ЦПК України, а стосується компенсації виключно таких витрат: 1) за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду; 2) за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду; 3) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 4) витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові.

Наведені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним в ухвалі Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі №214/6982/13-ц, відповідно до яких під час вирішення питання про можливість компенсації судових витрат, а саме судового збору, шляхом перерахування на рахунок заявника коштів постанова №590 не застосовується. Верховний Суд зазначив, що судовий збір не є витратами, передбаченими статтями 138, 140 ЦПК України, а тому не підлягає компенсації у порядку, встановленому постановою №590.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року в справі №752/18046/14-ц, відповідно до якого постановою №590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Можливості та порядку компенсації за рахунок держави сплаченого відповідачем судового збору Кабінетом Міністрів України не встановлено.

За таких обставин, враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, які є релевантними до спірних правовідносин, обґрунтованим є висновок, що постанова №590 не врегульовує питання компенсації судових витрат, зокрема, судового збору, за рахунок держави відповідно до правил частини сьомої статті 141 ЦПК України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - Порядок №845).

Цей Порядок №845 також не передбачає законодавчого регулювання питання компенсації судового збору на підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України, а стосується виконання рішень про стягнення грошових коштів державного та місцевих бюджетів або боржників з певним цільовим призначенням, а також про повернення помилково або надміру сплаченого судового збору.

Сфера застосування зазначеного Порядку №845 визначена пунктом 16 цього нормативно-правового акта, згідно з яким органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів: 1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету; 2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії; 3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами; 4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти; 5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб; 6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

За пунктом 35 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності (пункт 41 Порядку №845).

Аналіз наведених положень Порядку №845 дає підстави для висновку, що цей нормативно-правовий акт також не містить правил щодо порядку та умов компенсації судового збору, сплаченого учасником справи, на певному етапі розгляду справи, у разі звільнення протилежної сторони від такого обов`язку.

Апеляційний суд наголошує на тій обставині, що сплачений відповідачем судовий збір у сумі 767,40 грн. при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, не є помилково або надміру сплаченим. Під час його сплати існували правові підстави здійснення такого правового платежу. Апеляційна скарга, подана Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, була розглянута та задоволена апеляційним судом.

Компенсація судових витрат стороні за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за правилами частини сьомої статті 141 ЦПК України є результатом здійснення судом розподілу судових витрат, який здійснюється судом за наслідками вирішення справи на відповідному етапі (зокрема, апеляційний перегляд справи).

За таких обставин, враховуючи, що у справі, яка переглянута, сплачений заявником судовий збір є підставно та у належному розмірі сплаченим, відсутні висновки про його помилковість чи надмірність сплати, компенсація судового збору стороні здійснена як результат розподілу судових витрат у справі, апеляційний суд не встановив умов для застосування Порядку №845 до спірних правовідносин, які мають іншу правову природу на відміну від помилково чи надмірно сплаченого судового збору.

Відсутні й правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень наказу Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787. Так, наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок №787). Цей Порядок визначає процедуру щодо: повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні місцеві гарантії; перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок. Дія цього Порядку №787 не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 2 розділу І Порядку №787). Отже, Порядок №787 також не містить правил компенсації судового збору учаснику справи у порядку, визначеному частиною сьомою ст.141 ЦПК України, а стосується врегулювання інших правовідносин, зокрема, які виникли внаслідок помилкового або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів платежів, зазначених у пункті 2 розділу І до цього Порядку №787.

Із огляду на вищевикладене, проаналізовані нормативно-правові акти не врегульовують питання про порядок та умови компенсації судових витрат (у виді судового збору), понесених однією стороною, за рахунок держави у разі, якщо інша сторона звільнена від сплати таких судових витрат. Відповідно, підстави стягнення грошових коштів у рахунок компенсації судового збору за рахунок Державного бюджету України відсутні, оскільки Кабінетом Міністрів України не визначений відповідний порядок такої компенсації.

Наведеними нормативно-правовими актами не врегульовано питання про порядок та умови компенсації судових витрат (у виді судового збору), понесених однією стороною, за рахунок держави у разі, якщо інша сторона звільнена від сплати таких судових витрат на підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України.

Відносини з компенсації судових витрат неможливо прирівняти до відшкодування шкоди державою, а так само не допускається врегулювання публічно-правових відносин за аналогією права чи закону.

Неврегулювання таких публічно-правових відносин означає для суду заборону на здійснення процесуальної діяльності на власний розсуд та поза межами дозволеної поведінки для органу державної влади, оскільки такі дії знаходяться поза межами дискреційних повноважень суду, не пов`язані з вирішенням спору по суті, оскільки не пов`язані зі стягненням грошових коштів з учасника розгляду справи, а саме з держави.

Наявність описаної прогалини у законодавстві має бути усунута повноважним органом державної влади. Враховуючи, що головним розпорядником бюджетних коштів є Кабінет Міністрів України, то саме він і має визначити, якими є видатки за частиною сьомою статті 141 ЦПК України та у якому порядку вони підлягають компенсації стороні, яка їх понесла.

Станом на цей момент правило частини сьомої статті 141 ЦПК України носить переважно декларативний характер, оскільки у законодавстві не передбачено дієвого механізму реалізації її положень.

Обов`язковими у застосуванні є правові висновки, викладені у постановах Верхового Суду, а також у постановах Верховного Суду України у разі, якщо не встановлено підстав для відступу від такого висновку. Правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі №725/3171/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року в справах №129/1033/13-ц та №711/4010/13-ц не сформулювала правового висновку щодо застосування частини сьомої ст.141 ЦПК України, які б підлягали б застосуванню до спірних правовідносин. Отже, за відсутності правового висновку щодо застосування норм права у спірних правовідносинах - частини сьомої ст.141 ЦПК України - єдиний обов`язковий під час вирішення цього процесуального питання правовий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року. Наведені правові висновки є абсолютно обґрунтованими та релевантними до спірної правової ситуації, а тому підлягають обов`язковому застосуванню під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення.

Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності постановленого судового акта і викладенні незрозумілої частини рішення суду чи його певних висновків у більш чіткій і зрозумілій формі.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та докладно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Виходячи із системного тлумачення норм статті 271 ЦПК України, роз`яснено може бути рішення суду виключно у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує велика ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Із поданої заяви про роз`яснення судового рішення вбачається, що заявнику не зрозумілий саме порядок та спосіб виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 31 липня 2019 року про компенсацію КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 767,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Натомість чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку його виконання. Шляхом роз`яснення судового рішення суд не вправі змінювати спосіб та порядок його виконання.

Отже, наявні неврегульовані правовідносини, що виникають з підстав, передбачених частиною сьомою ст.141 ЦПК України. Відносини з компенсації судових витрат неможливо прирівняти до відшкодування шкоди державою, а так само не допускається врегулювання публічно-правових відносин за аналогією права чи закону. Неврегулювання таких публічно-правових відносин означає для суду заборону на здійснення процесуальної діяльності на власний розсуд та поза межами дозволеної поведінки для органу державної влади, оскільки такі дії знаходяться поза межами дискреційних повноважень суду, не пов`язані з вирішенням спору по суті, оскільки не пов`язані зі стягненням грошових коштів з учасника розгляду справи, а саме з держави. Наявність описаної прогалини у законодавстві має бути усунута повноважним органом державної влади. Враховуючи, що головним розпорядником бюджетних коштів є Кабінет Міністрів України, то саме він і має визначити, якими є видатки за частиною сьомою ст.141 ЦПК України та у якому порядку вони підлягають компенсації стороні, яка їх понесла.

За наведених обставин, у задоволенні заяви Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про роз`яснення судового рішення необхідно відмовити.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про роз`яснення постанови Житомирського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча

Судді