ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року

м. Черкаси

справа № 697/2927/19 провадження № 22-ц/821/1100/21 категорія 304010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

секретар: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Бовшик Микола Юрійович

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області по визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

в с т а н о в и в :

Описова частина

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2004 році ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з пропозицією щодо купівлі будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві приватної власності. Умови їхньої домовленості полягали в купівлі позивачкою для відповідачів іншого житлового приміщення в обмін на отримання належного останнім будинковолодіння.

Водночас, позивачці стало відомо, що двоє із шести власників будинку, який вона планувала придбати є неповнолітніми, а тому питання щодо продажу, зокрема, часток неповнолітніх потрібно було винести на розгляд опікунської ради при Степанецькій сільській раді Канівського району Черкаської області.

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж часток спірного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження, а питання по неповнолітній ОСОБА_6 не виносилося, так як станом на 2005 рік вона мала б бути повнолітньою.

Вказане рішення опікунської ради було затверджено рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області за № 18 від 14 березня 2005 року.

Вказані рішення приймалися за умови, що неповнолітня буде забезпечена власністю, а тому ОСОБА_1 разом з відповідачем ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_7 в 2004 році за кошти позивачки купили житловий будинок АДРЕСА_2 та оформили на вказаних осіб в рівних частках по 1/2 частці.

Купівля-продаж спірного домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 фактично відбулася влітку 2005 року, свідченням чого є передача технічних документів на будинковолодіння та зустрічна передача грошових коштів, за які було куплено інший житловий будинок для сім`ї ОСОБА_5 .

Нотаріально вищезазначений договір посвідчено не було, оскільки сім`я ОСОБА_5 переїхала до іншої області, а оскільки ОСОБА_7 на той момент, ще була неповнолітньою потрібно було ще рішення Потіцької сільської ради Миронівського району, Київської області.

В свою чергу, відповідачі запевнили її, що звернуться і візьмуть таке рішення, але до цього часу уникають спілкування.

Проте, фактично з 2005 року ОСОБА_1 володіє, розпоряджається та користується спірним будинковолодінням.

На момент звернення позивачки до суду з вищевказаним позовом відповідачі відмовляються укладати договір купівлі-продажу обґрунтовуючи це відсутністю коштів.

У зв`язку з вказаними обставинами, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 01 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду будь-яких доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину купівлі-продажу. Жодних об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров`я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв`язку позивача з відповідачами та інше) судом також не встановлено. Також, не встановлено втрату можливості посвідчення договору купівлі-продажу на момент розгляду справи та ухвалення рішення суду.

З огляду на вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено в чому саме полягає безповоротнє ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та вбачається втрата його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Бовшика М.Ю. оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бовшик М.Ю. просить скасувати заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. При вирішенні спору, суд першої інстанції не взято до уваги, що відповідачі на виконання умов договору передали ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року та технічний паспорт на житловий будинок, тобто відбулося виконання договору.

Крім того, зазначено, що суд не взяв до уваги покази свідків про те, що відповідачі виїхали з с. Степані у 2005 році та жодного разу не поверталися, що в свою чергу позбавило ОСОБА_1 можливості зв`язатися з відповідачами для нотаріального посвідчення договору.

Також, судом першої інстанції не було вжито заходів для визнання обов`язкової явки відповідачів в судове засідання, відповідачі в судове засідання без поважної причини не з`явилися, що додатково підтверджує той факт, що відповідачі уникають будь-яких контактів з позивачем для нотаріального посвідчення укладеного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика М.Ю. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2001 року між ОСОБА_9 , діючою в інтересах ОСОБА_10 по дорученню посвідченому 14 березня 2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстром № 3964 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 від свого імені та від імені неповнолітніх - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами в селі Степанці, Канівського району, Черкаської області.

Вказаний жилий будинок належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Е.П. 17 серпня 2000 року за реєстром №-1-2665 зареєстрованого Канівським відділенням інвентарбюро за реєстром №-6867 (п. 2 Договору).

Відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Канівським відділенням інвентарбюро 06 квітня 2001 року за №-968, вартість будинку, що продається становить 32288 грн. (п. 5 Договору).

06 квітня 2001 року зазначений Договір посвідчено державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 2-1074 та зареєстрований у Канівському відділенні інвентарбюро за реєстром №-6867 (а.с. 43 Т.1).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 04 серпня 2004 року за № 43, виданій Канівській державній нотаріальній конторі про те, що за № 294 в погосподарській книжці № 3 Степанецької сільської ради, Канівського району Черкаської області рахується житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та неповнолітніми ОСОБА_6 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , 1991 р.н. Цей будинок саманний, обкладений цеглою, критий шифером, житлова площа якого 63,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,22 га (земля не приватизована). Біля будинку надвірні споруди - сарай (а.с. 44 Т.1).

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради при Степанецькій сільській раді від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Дане рішення опікунської ради подано на розгляд виконкому Степанецької сільської ради (а.с. 46 Т.1).

Рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 14 березня 2005 року № 18 дозволено продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 і проживає там разом із своєю матір`ю - ОСОБА_3 (а.с. 45 Т.1).

Згідно довідки виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 31 жовтня 2018 року № 670, домоволодіння в АДРЕСА_1 рахується за відповідачами (підстава: погосподарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 ) (а.с. 48 Т.1).

Відповідно до відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Канівський відділок від 03.04.2019, які надані адвокату ОСОБА_11 , станом на 01 січня 2013 року житловий будинок в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року посвідченого Канівською державною нотаріальною конторою з реєстром № 1-673 (а.с. 30 Т.1).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Право чин має вчинятися у формв, встановленій законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком право чинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також право чинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Право чини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає його або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбувається повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилилася від його нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

У висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року під час розгляду справи № 665/2266/16-ц (провадження № 61-29416св18), від 17 квітня 2019 року під час розгляду справи № 2-4783/07 (провадження № 61-14587св18), від 19 березня 2020 року під час розгляду справи 623/2589/17-ц (провадження № 61-36385св18), від 23 листопада 2020 року під час розгляду справи № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19) Верховний Суд зазначив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому право чин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовною заявою, а також, в подальшому з апеляційною скаргою на рішення суду ОСОБА_1 зазначила, що сторона відповідача ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, хоча фактично відповідачі на виконання умов договору передали ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року та технічний паспорт на житловий будинок, тому потрібно визнати договір купівлі-продажу укладеним.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України право чин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки право чини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Із встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений та не здійснена його державна реєстрація.

В обгрунтування своєї позиції, ОСОБА_1 вказала на ту обставину, що сім`я відповідачів переїхала до іншої області, а тому договір нотаріально не посвідчувався та не була проведена його державна реєстрація.

Ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо буде встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне або часткове виконання договору і одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував вище приведені норми закону та висновки Верховного Суду, відповідно до яких визнання правочину дійсним може відбутися лише за наявності встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин посвідчити нотаріально такий правочин.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції позивачкою не було надано обґрунтованих доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину як не було надано й самого договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 01 липня 2005 року між ОСОБА_1 та відповідачами.

Крім того, також не встановлено жодних об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров`я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв`язку позивача з відповідачами чи інше).

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області по визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 12 серпня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко