ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1337/17 Номер провадження 22-ц/814/1574/21Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Міщенко Я.О.,

представника позивача Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» - Бондарець В.А.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сергієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Полтава і Полтавці»

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року

по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих відсотків та інфляційний втрат за договором кредиту

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У травні 2017 року позивач, Кредитна спілка «Полтава і полтавці», в особі уповноваженого представника звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих відсотків та інфляційних витрат за кредитним договором № 21 від 12.03.2010 р. у сумі 83 889,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 12.03.2010 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 21 про надання кредиту в сумі 4 277,00 грн. Відповідач не повернув кредитні кошти у повному обсязі, у зв`язку із чим за період 20.04.2012 року по 10.02.2017 утворилась заборгованість по нарахованим відсоткам та інфляційним витратам, яка не погашена відповідачем у добровільному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі КС «Полтава і Полтавці» прохали скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказували, що місцевим судом при вирішенні спору не було враховано правові позиції Верховного Суду України, які діяли на час пред`явлення позову, та не враховано, що наявність судового рішення не припиняє правовідносин сторін та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Вказували, що судом не враховано, що на час звернення до суду судове рішення виконано не було, наявний борг за тілом кредиту 4 277 грн. та відсотками і штрафними санкціями у розмірі 3 681,16 грн.

Невірно місцевим судом зроблено висновки щодо строків позовної давності.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Вказувала, що місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, визнав наявне судове рішення преюдиційним, вірно застосував судову практику на час вирішення спору.

У відповіді на відзив КС «Полтава і Полтавці» заперечили проти цих доводів.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Місцевим судом було встановлено, що 12.03.2010 між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_1 було укладено у письмовій формі кредитний договір за № 21. У відповідності з умовами даного договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 4 277 грн. з процентною ставкою 0,19 % щоденно на залишок суми кредиту.

Свої зобов`язання за даним кредитним договором належним чином не виконувала.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2012, яке набрало законної сили, позов Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» 14 789 грн. 14 коп., у тому числі: 4 277 грн. -заборгованість по тілу кредиту, 5 512,14 грн. - заборгованість по відсоткам, 5 000 грн. - штрафних санкцій.

Вказане рішення суду набрало законної сили 24.09.2012 року та на час пред`явлення позову в повному об`ємі виконано не було.

Надавши оцінку преюдиційним фактам, встановленим судовим рішенням, змісту позовних вимог враховуючи те, що позивачем вимоги про стягнення процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявлялись, а розмір нарахованих відсотків належним розрахунком не підтверджується (позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за відсотками за вказаний ним період), місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків по кредитному договору не підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 3 425,88 грн. не підлягають задоволенню, оскільки на момент пред`явлення позову відбулося часткове погашення боргу за рішенням суду, а отже є незрозумілим та необґрунтованим стягнення інфляційних втрат за саме такий період і в такому розмірі, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, КС «Полтава і Полтавці» прохали стягнути на їх користь 83 889,54 грн., які складаються з 80 463,66 грн. нарахованих відсотків за період з 20.04.2012 року по 10.02.2017, та 3 425,88 грн.- інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінивши зміст позовних вимог сторін, їх обґрунтування та надані сторонами докази, місцевий суд вірно дійшов висновку про те, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 року є преюдиційним при вирішенні питання щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Зазначений висновок місцевого суду є вірним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення відсотків

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України та поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

У відповідності з правовими висновками Великої палати Верховного суду у справі № 310/44534/13-ц звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду висловленими в ряді справ ,в тому числі постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Обраховуючи розмір відсотків у сумі 80 463,66 грн. позивач послався на п. 1.1. розділ 4 та 9 Кредитного договору.

Правова природа відсотків визначених в п. 1.1. розділ 4 та 9 Кредитного договору є відмінною від правової природи відсотків визначених ст. 625 ЦК України.

Враховуючи преюдиційність рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 року місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивач втратив право на нарахування відсотків передбачених кредитним договором.

Вірно місцевим судом надано оцінку щодо змісту понять "строк договору", "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" та враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року щодо тлумачення цих понять.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності, їх переривання висновків місцевого суду не спростовує.

Зі змісту судового рішення вбачається, що місцевий суд при вирішенні спору не застосовував строки позовної давності передбачені ст. 256 ЦК України, а лише давав визначення поняття «строки та терміни» в цивільному праві відповідно до укладеного кредитного договору.

Позовних вимог про стягнення відсотків передбачених ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування місцевим судом правових позицій Верховного Суду, висловлених у постановах Верховного Суду України у справах 6-1206 цс 15, 6-2631 цс 15, та справ, які були розглянуті Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, які діяли на час пред`явлення позову та в яких було висловлену правову позиція щодо права нараховувати відсотки передбачені договором до повного виконання зобов`язань, у даній справі застосуванню не підлягають.

За таких обставин висновки місцевого суду про відмову у стягненні відсотків передбачених кредитним договором є вірними та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відмовляючи у стягненні інфляційних втрат, місцевий суд дійшов висновку, що на момент пред`явлення позову відбулося часткове погашення боргу за рішенням суду, а отже є незрозумілим та необґрунтованим стягнення інфляційних втрат за саме за заявлений у позові і обрахований позивачем період в такому розмірі.

Зазначений висновок місцевого суду суперечить вимогам ст. 625 ЦК України та наявним в матеріалах справи доказам.

У відповідності з позовними вимогами позивача та наявними у справі доказами вбачається, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2012 року, та яким позов Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» 14 789,14 грн., з яких: 4 277 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5 512,14 грн. - заборгованість по відсоткам, 5 000 грн. - штрафних санкцій.

Вказане рішення суду набрало законної сили 24.09.2012 року та на час пред`явлення позову в повному об`ємі виконано не було.

Позивачем у справі надано докази про те, що відповідачкою було сплачено суму лише в розмірі 6 830,98 грн., які, у відповідності з вимогами ст. 534 ЦК України, були спрямовані в першу чергу на погашення стягнутих за судовим рішенням відсотків 5 512 грн. та штрафних санкцій - 5 000 грн.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат стосується суми погашення тіла кредиту 4 277 грн., які були проіндексовані за період з січня 2013 року по грудень 2016 року та розмір інфляційних втрат становить 3 425,43 грн.

В ході судового розгляду справи відповідачем належними, допустимим та достатніми доказами не було спростовано доводи позивача щодо непогашення тіла кредиту та розміру інфляційних втрат в зазначений період.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо судових витрат

З матеріалів справи вбачається, що при звернені до місцевого суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн, а за апеляційне оскарження судового рішення 2 400 грн., ціна позову складала 83 889 грн., а задоволено позовні вимоги на суму 3 425 грн., що складає 4 % від суми позову.

Таким чином відшкодуванню на користь позивача, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає 4 % понесених судових витрат, що складає 160 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3,4 ч.1 ст. 376 ст. , 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» 3 425,88 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Полтава і Полтавці» в рахунок відшкодування судових витрат 160 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук