Провадження № 2/761/843/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Горпенюк М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, 3-ті особи: Житлово-будівельний кооператив «Наука», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв. м., житловою 45,1 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв. м., житловою 45,1 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати позивачки ОСОБА_1 та дружина позивача ОСОБА_2 , після чого позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. із заявою про прийняття спадшини після смерті ОСОБА_4 . Однак позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 14.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Київська міська рада у своєму відзиві на позовну заяву посилається на п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, обставини що входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів, відповідної спадкової справи, зокрема поданих заяв при прийняті спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину та просить суд ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Третьою особою ОСОБА_3 надано пояснення по суті позову, в яких зазначено, що обмін житлового приміщення в будинку державного житлового фонду на будинок в житлово-будівельному кооперативі, здійснений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся з дотриманням порядку обміну, який діяв на час подання заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо обміну житлоплощами за оплату з правом поселення. У зв`язку з обміном житловими приміщеннями, що відбувся з дотриманням порядку обміну, який діяв на час цієї угоди, здійснився перехід права власності на кооперативну квартиру від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

Також, у свої поясненнях третя особа ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 у ЖБК «Наука» у зв`язку з обміном житловими приміщеннями. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечує.

Третя особа Житлово-будівельний кооператив «Наука» у своїх поясненнях по суті позову зазначає, що обмін житловими приміщеннями між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був здійснений відповідно до чинного законодавства, яке діяло на час обміну. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечує.

В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивачів, вимоги позовної заяви підтримав з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати позивачки ОСОБА_1 та дружина позивача ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 січня 2019 року, виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1415.

За час життя з 10 червня 1993 року і до своєї смерті ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована у кооперативній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі зареєстровані у зазначеній квартирі з 10 червня 1993 року та постійно проживали в ній, в тому числі на час смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Довідкою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.07.2019 року за №109.109/опп/пс-1682.

Дочка померлої - ОСОБА_1 та чоловік померлої - ОСОБА_2 , фактично вступили в управління майном після смерті ОСОБА_4 та вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї.

07 березня 2019 року нотаріусом щодо майна ОСОБА_4 була заведена спадкова справа №12/2019.

23.07.2019 позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. із заявою про прийняття спадшини після смерті ОСОБА_4 .

Постановою нотаріуса від 23.07.2019 року №300/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні (видачі) Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_2 , після смерті її матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_1 .

Постановою нотаріуса від 23.07.2019 року № 299/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні (видачі) Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_2 , після смерті його дружини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_1 .

Підставою відмови позивачам у вчиненні нотаріальних дій стало те, що відповідно до Інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2019 № 12257 від 27 березня 2019 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, право власності на квартиру під номером АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 не зареєстроване.

Державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданою ОСОБА_5 . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 липня 2019 року за № 174802719.

Право власності на квартиру під АДРЕСА_2 не було зареєстровано за померлою ОСОБА_4 , остання не набула право власності на зазначене нерухоме майно, тому позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

На підставі розпорядження Представника Президента України у Шевченківському районі м. Києва від 11 грудня 1992 року № 843 «Про розгляд пропозиції житлової комісії від 10.12.1992 року з квартирних питань громадян, а також підприємств, організацій та установ», за заявами ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 дозволено обмін житлоплощами за оплату з правом поселення ОСОБА_3 , яка мешкає у АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , яка мешкає у АДРЕСА_3 та ОСОБА_4 , яка мешкає у АДРЕСА_4 .

Обмін житлоплощами за оплату з правом поселення дозволено:

1) з наданням 4-кімнатної квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_3 на сім`ю 5 чол. (вона, чоловік, 2 сини, баба ОСОБА_6 );

2) з наданням 3-кімнатної квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_4 на сім`ю 3 чол. (вона, чоловік, дочка);

3) 1-кімнатної квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_7 на сім`ю 3 чол (він, дружина, дочка).

На підставі зазначеного розпорядження заявникам було видано обмінні ордери.

Відповідно до Ордеру на житлове приміщення серії НОМЕР_2 від 30 грудня 1992 року ОСОБА_4 з сім`єю з трьох осіб надано право на заняття житлового приміщення площею 45,1 кв.м., яке складається з трьох кімнат у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 11 грудня 1992 року № 843.

Відповідно до дублікату Довідки ЖБК «Наука» №18 від 11.07.2019 року ОСОБА_4 повністю сплатила паєнакопичення за квартиру 16 листопада 1992 року в розмірі 7423 карбованців (сім тисяч чотириста двадцять три крб. 00 коп.) та є власником кооперативної квартири АДРЕСА_2 .

На підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 11 грудня 1992 року №843 (обмінний ордер від 30 грудня 1992 року №72035 серія Б) громадянка ОСОБА_4 є членом ЖБК «Наука» з 30 грудня 1992 року.

На квартиру АДРЕСА_2 КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентарізації» 28.03.2019 року було виготовлено технічний паспорт БТІ.

З оглядом на зазначене вище законодавство, яке було чинне під час проведення обміну житлоплощами, член кооперативу мав право у встановленому законом порядку провести обмін кооперативної квартири за умови прийому до членів кооперативу особи, яка вселяється у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу та за умови сплати пайового внеску у розмірі не меншому, ніж розмір паєнагромадження члена кооперативу, який вибув.

Таким чином, громадянка ОСОБА_3 з моменту повної виплати пайового внеску набувши право власності на зазначену квартиру та право вільно розпоряджатися своєю власністю, уклала договір обміну житловими приміщеннями з ОСОБА_4 .

Відповідно до порядку обміну жилими приміщеннями у будинках житлово-будівельних кооперативів, після надання дозволу на обмін розпорядженням Представника Президента України у Шевченківському районі м. Києва від 11 грудня 1992 року №843 та одержання обмінних ордерів, ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 у ЖБК «Наука».

Відповідно до діючого на час обміну законодавства, обмін жилого приміщення з наймачем жилого приміщення в будинку державного житлового фонду відбувся також за умови прийому до членів кооперативу ОСОБА_4 , яка вселилася у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу та повністю сплатила на рахунок кооперативу пайовий внесок не менший, ніж розмір паєнагромадження члена кооперативу, який вибув, а саме ОСОБА_3 , що підтверджено Довідкою ЖБК «Наука» про повну сплату ОСОБА_4 паєнакопичення за квартиру в розмірі 7423 карбованців та набуття членства ОСОБА_4 у ЖБК «Наука» з 30 грудня 1992 року.

Дублікатом Довідки ЖБК «Наука» Шевченківського району м. Києва №18 від 11.07.2019 року голова правління ЖБК «Наука» підтвердив, що ОСОБА_4 є членом кооперативу з 30 грудня 1992 року та пайовий внесок за квартиру нею сплачено в повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_4 на законних підставах набуто право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 у ЖБК «Наука» у зв`язку з обміном житловими приміщеннями з ОСОБА_3 .

У зв`язку з обміном житловими приміщеннями, що відбувся з дотриманням порядку обміну, який діяв на час цієї угоди, здійснився перехід права власності на кооперативну квартиру від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

Водночас, виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

На підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Отже, на момент набуття права власності ОСОБА_4 на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

З 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації.

Оскільки, ОСОБА_4 отримала право на користування кооперативною квартирою, а у подальшому за своє життя не отримала свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його за собою у Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», виник спір щодо підтвердження права власності на вказану квартиру за померлою ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

В п. п. 69, 71 Правових позицій Верховного Суду України від 26 травня 2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5 суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до п. 36 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186 (далі - Статут), член житлово-будівельного кооперативу вправі за письмовою згодою проживаючих разом з ним членів сім`ї, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення, з наймачем жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи з іншим членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті, за умови прийому до членів кооперативу особи, яка вселяється у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу.

На підставі п. 38 Статуту, угода про обмін жилими приміщеннями, в тому числі й між членами того ж самого кооперативу, набирає чинності з моменту одержання ордерів, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Пунктом 40 Статуту передбачено, що при обміні жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду на жиле приміщенняв будинку житлово-будівельного кооперативу особа, яка вступає до кооперативу у зв`язку з обміном, зобов`язана внести на рахунок кооперативу в установі банку пайовий внесок не менший, ніж розмір паєнагромадження члена кооперативу, який вибув.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на квартиру у члена житлово-будівельного кооперативу виникає у зв`язку із внесенням пайового внеску за неї, щодо припинення такого права у зв`язку з його смертю закон вказівок не містить.

У разі смерті члена ЖБК й за відсутності у нього свідоцтва про право власності, квартира у житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини.

ОСОБА_4 стала власником спірної квартири як член житлово-будівельного кооперативу на підставі обмінного ордеру серії Б №72035 від 30.12.1992 року. Однак, у позивачів відсутнє право на спадкування квартири у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність - здатність мати цивільні права та обов`язки.

В силу ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, визнати право власності на майно за померлою ОСОБА_4 є неможливим. Тому позовні вимоги про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування є обґрунтованими.

Аналогічну позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Ухвалі від 09.04.2014 року у справі № 6-55218св13.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею1268 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною першою ст.1297 ЦК Українивизначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нотаріус чи інша посадова особа, що вчиняє нотаріальні дії, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, повинні викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У разі коли у вчиненні нотаріальної дії відмовляє нотаріус, він не пізніш як у триденний строк виносить постанову про таку відмову.

Враховуючи той факт, що позивачі фактично прийняли спадщину після померлої ОСОБА_4 , є спадкоємцями першої черги за законом, однак отримали мотивовану відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину у зв`язку з неможливістюпідтвердження відповідними правовстановлюючими документами права власності на кооперативну квартиру за померлою ОСОБА_4 набутого нею свого часу правомірно та на законних підставах.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Судом встановлено, що ЖБК «Наука» підтверджує факт членства в кооперативі ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 11.12.1992 року № 843 (обмінний ордер від 30 грудня 1992 року №72035 серія Б). Передумовою прийняття до членства ОСОБА_4 був факт обміну житлового приміщення в будинку державного житлового фонду на будинок в житлово-будівельному кооперативі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у ЖБК «Наука», здійснений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , остання в свою чергу повністю сплатила на рахунок кооперативу пайовий внесок у розмірі 7423 карбованці.

Згідно з п. п. 69, 71 Правових позицій Верховного Суду України від 26 травня 2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ зазначалось, члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» передбачено, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5 суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Аналізуючи вище вказані обставини, судом встановлено, що ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 у ЖБК «Наука» у зв`язку з обміном житловими приміщеннями з ОСОБА_3 .

Таким чином, вимоги позивачів про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13,15, 16, 30, 43, 48, 49, 53, 60, ч. 4. 62, 64, 76, 81, 83, 174-177Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 238,384, 392, 1217, 1261, 1268, ч. ч. 1, 3 ст. 1296, ст. 1297 Цивільного кодексу України, ст. ст. 79,83, 137, 143 Житлового кодексу Української РСР. п. п. 69, 71 Правових позицій Верховного Суду України від 26 травня 2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)», п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, п. 36 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,3-ті особи: Житлово-будівельний кооператив «Наука», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.08.2021.

Суддя: