КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа №363/1315/19

провадження № 22-ц/824/9330/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року у складі судді Рудюка О.Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про визнання недійсним договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування вимог зазначав, що 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 як фізична особа мав намір отримати для власних потреб кошти в кредит у ПАТ «Енергобанк», уклавши відповідний кредитний договір №1009-07.

Зауважував, що передумовою підписання кредитного договору №1009-07 і надання коштів було укладання іпотечного договору.

Посилався на те, що 14 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір іпотеки, за реєстровим №1680 на забезпечення виконання кредитного договору №1009-07. Однак, після укладення договору іпотеки ПАТ «Енергобанк» не уклав з ОСОБА_1 кредитного договору №1009-07.

Таким чином, уважав, що між позивачем та відповідачем не укладено кредитний договір №1009-07 від 10 вересня 2010 року, а отже відсутнє основне зобов`язання, на забезпечення виконання якого було укладено 14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 договір іпотеки.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 19 травня 2021 рокупредставник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та без урахування дійсних обставин справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскільки ОСОБА_1 не був контрагентом за кредитним договором №1009-07 від 14 вересня 2007 року та не вступав у кредитні правовідносини за казаним кредитним договором з ПАТ «Енергобанк», тому як фізична особа не має відповідати за зобов`язаннями ТОВ «Компанія «Енерготрейд».

Зазначає, що сторонами не надано та у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування укладеного між ПАТ «Енергобанк» і ОСОБА_1 кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2007 року, який визначено як предмет забезпечення за оскаржуваним договором іпотеки.

Посилаючись на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року №761/12649/19, вважає, що оспорюваний договір іпотеки містить у п. 1.1 посилання не неіснуючий кредитний договір.

Уважає, що суд не неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та не оцінив докази у порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направив.

Учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства.

10 серпня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Проте, жодних доказів на підтвердження необхідності перебування в іншому судовому засіданні та неможливості бути присутнім у даному засіданні до вказаного клопотання представник не долучив, у зв`язку з чим колегія доходить висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_2 вже заявляв аналогічне клопотання 12 липня 2021 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання, призначене на 13 липня 2021 року, з підстав прийняття участі в іншому судовому засіданні, до якого також не було долучено жодних доказів поважності причин неявки представника позивача. Разом з тим, з метою забезпечення процесуальних прав сторони позивача вказане клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи на іншу дату.

Таким чином, зважаючи на повторну неявку як позивача, так і його представника, належним чином повідомлених про призначене судове засідання, необґрунтованість поданого клопотання про відкладення розгляду справи, а також враховуючи, що справа на розгляді в апеляційному суді перебуває з травня 2021 року, колегія вважає, що дії сторони позивача свідчать про затягування розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належного у розумінні ст. 81 ЦПК України доказу на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним правочину.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 25 серпня 2010 року директор ТОВ «Компанія «Енерготрейд» ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Енергобанк» з листом, в якому просила розглянути питання про відкриття кредитної лінії на суму 10 000 000 грн строком на 24 місяці під 25% річних для поповнення обігових коштів. Гарантувала своєчасне повернення кредитних коштів та сплату відсотків по кредиту.

14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк», в особі голови правління ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Енерготрейд», в особі директора ОСОБА_3, укладено кредитний договір №1009- 07, відповідно до якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 6 150 000 грн на строк з 14 вересня 2010 року по 05 вересня 2012 року на поточні потреби (п.1.1.).

Згідно п. 2.1. кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року, забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за цим договором є: договір іпотеки від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 ; договір поруки №1 від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 ; договір поруки №2 від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 ; договір застави №1 від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 ; договір застави №2 від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3

14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк», в особі голови правління ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (поручитель), укладено договір поруки №1 згідно якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ТОВ «Компанія «Енерготрейд», що випливають з кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, що укладений між кредитором та боржником, відповідно до якого кредитор відкриває боржнику кредитну лінію з лімітом 6 150 000 грн на строк з 14 вересня 2010 року по 05 вересня 2012 року під 25% річних, а боржник зобов`язаний повернути надані кредитором кредитні кошти в строк, передбачений основним зобов`язанням, своєчасно сплачувати комісії, відсотки за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобов`язанням. Поручитель відповідає перед кредитором всім своїм майном та грошовими коштами за виконання боржником основного зобов`язання, в тому числі за порушення боржником будь-яких умов основного зобов`язання.

Відповідно до п. 6 Договору поруки №1, поручитель ознайомлений з умовами основного зобов`язання.

14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк», в особі голови правління ОСОБА_4, та ОСОБА_1 , як майновим поручителем за ТОВ «Компанія «Енерготрейд», укладено договір застави №1, згідно якого, відповідно до кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року, укладеного між заставодержателем та позичальником, заставодержатель відкрив позичальнику непоновлювальну, відкличну кредитну лінію з лімітом 6 150 000 грн. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язаний: в строк по 05 вересня 2012 року або в інших випадках (в тому числі при зміні строків виконання зобов`язань), встановлених кредитним договором, повністю повернути кредит заставодержателю; сплачувати проценти за користування кредитом; сплатити штрафні санкції та інші платежі у випадках, передбачених кредитним договором.

14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк», в особі голови правління ОСОБА_4, та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з основного зобов`язання в повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що передбачене основним зобов`язанням. Іпотекодавець дає свою згоду на будь-яку можливу зміну умов основного зобов`язання, в тому числі розміру основного зобов`язання, відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафу, строку дії основного зобов`язання, встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов основного зобов`язання. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов`язання (в тому числі, коли відсотки, пеня, штрафні санкції, інші платежі, що забезпечені іпотекою, не будуть повернуті/сплачені у строки, встановлені основним зобов`язанням або достроково, у випадку порушення умов основного зобов`язання) отримати задоволення за рахунок майна на нижчезазначених умовах (п.1.1.).

Як убачається з висновку лінгвістичної експертизи від 12 січня 2018 року №177, враховуючи семантику і пряме лексичне значення підданих лінгвістичному дослідженню слів «іпотекодержатель», «іпотекодавець» та «основне зобов`язання» у тексті договору іпотеки від 14 вересня 2010 року, укладеному між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. і зареєстровано за №1680, ці слова мають наступне лексичне значення, об`єктивний зміст і смислове навантаження: Іпотекодержатель - той, хто надає послуги і іпотеки (позики, що видаються під заставу нерухомого майна), тобто, - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»; Іпотекодавець - той, що передає (дає) нерухоме майно під позику (іпотеку) іншій особі, тобто, - ОСОБА_1 ; Основне зобов`язання - головний (провідний) грошовий позиковий документ, який є юридичною основою договірних засад, що підлягають обов`язковому виконанню, тобто, - кредитний договір №1009-07 від 14.09.2010 року з усіма змінами та доповненнями до нього, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_1 .

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України ;необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що при підписанні договору іпотеки від 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільне, а також він розумів всі правові наслідки обумовлені даним договором.

Зворотного стороною позивача суду не надано.

Отже, аналізуючи кредитний договір та іпотечний договір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при укладенні та підписанні зазначених правочинів сторонами було додержано усіх вимог, передбачених ЦК України, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов`язкових для даного виду договорів, при підписанні спірного договору позивач погодився з його умовами, у момент підписання договору іпотеки позивачу були відомі умови основного зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується п. 6 Договору поруки №1 від 14 вересня 2010 року, а тому підстав для визнання недійсним іпотечного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено.

Колегія погоджується з висновком місцевого суду, що посилання позивача щодо не підписання між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року, не знайшло свого підтвердження, оскільки з наміром укласти кредитний договір з відповідачем, зверталась ОСОБА_3 , як директор ТОВ «Компанія «Енерготрейд», що підтверджується листом від 25 серпня 2010 року.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи у цей день 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 було укладено з ПАТ «Енергобанк» договори поруки та застави, а отже доводи апелянта, що ним не було укладено кредитного договору з ПАТ «Енергобанк», зобов`язання за яким забезпечувались оспорюваним іпотечним договором, а тому такий договір є недійсним, є неспроможними та спростовують матеріалами справи і встановленими судом обставинами.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року №761/12649/19, яким установлено, що кредитний договір №1009-07 від 14 вересня 2007 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 у письмовій формі не укладався, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що позивачеві достеменно відомо, що кредитний договір №1009-07 від 14 вересня 2007 року було укладено між ПАТ «Енергобанк», в особі голови правління ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Енерготрейд», в особі директора ОСОБА_3, а ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором підписав з ПАТ «Енергобанк» іпотечний договір.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «10» серпня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик