Справа № 444/3117/20 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/346/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

з участю приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання мотивовано тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 62907031 з примусового виконання виконавчого напису № 1504, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів на підставі кредитного договору №Z.29.00205.004292750 від 13 вересня 2018 року.

Зазначала, що 28 серпня 2020 року нею винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником декларацію до виконавчої служби не подано.

Постановою від 28 серпня 2020 року накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно боржника.

Вказала, що боржник володіє майном: житловим будинком загальною площею 83,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; земельною ділянкою 0,1468 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності з іншими особами, проте частка боржника в нерухомому майні не визначена.

Зазначала, що без визначення частки боржника у спільному майні (будинку та земельній ділянці) неможлива реалізація цього майна.

Просила визначити 1/3 ідеальної частки нерухомого майна, а саме будинку загальною площею 83,83 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,1468 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , для виконання виконавчого напису №1504.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року подання задоволено.

Визначено 1/3 ідеальної частки нерухомого майна, а саме будинку загальною площею 83,83 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,1468 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що боржник не отримував постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 серпня 2020 року та не знав про наявність виконавчого провадження.

Стверджує, що станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали, приватний виконавець не вичерпав усіх можливих заходів примусового виконання виконавчого документа.

Звертає увагу на те, що від реалізації двох транспортних засобів можна повністю погасити заборгованість у виконавчому провадженні, однак суд першої інстанції на це увагу не звернув.

Вважає, що без залучення інших співвласників будинку та земельної ділянки та без врахування їхнього ставлення до подання приватного виконавця у суду першої інстанції не було підстав задовольняти подання.

Стверджує, що подання приватного виконавця про визначення розміру часток у нерухомому майні є передчасним з причини наявності у боржника вартісного рухомого майна, яке перебуває у розшуку за постановою самого приватного виконавця, а також не вжиття приватним виконавцем усіх заходів щодо встановлення у боржника грошових коштів, вартісних предметів побуту за місцем його проживання.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом з копії виконавчого напису № 1504, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що такий видано про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів на підставі кредитного договору №Z.29.00205.004292750 від 13 вересня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 24 жовтня 2019 року.

Запропоновано стягнути з ОСОБА_1 за період з 24 листопада 2019 року по 12 травня 2020 року включно у розмірі: 137894,15 грн. - строковий основний борг; 54949,11 грн. - прострочений основний борг; 19205,68 грн. прострочені проценти; 1413,82 грн. - строкові проценти; 4927,31 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 39418,48 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 6757,98 грн. - пеня; 500.00 грн. - інші штрафні санкції; 1 900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму - 266 966,53 грн.

28 серпня 2020 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису, що підтверджується копією даної постанови.

Таку постанову надіслано боржнику та отримано ним, що підтверджується копією списку згуртованих поштових відправлень від 28 серпня 2020 року та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 545.

28 серпня 2020 року постановою виконавця накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно ОСОБА_1 , що підтверджується копією даної постанови.

31 серпня 2020 року постановою виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_1 , що підтверджується копією даної постанови.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 14 вересня 2020 року інформація відсутня стосовно отримання боржником ОСОБА_1 пенсії.

Згідно відповіді ТСЦ № 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 08 вересня 2020 року за боржником зареєстровано транспортні засоби: Mercedes-Benz GL500, Fiat Ducato.

08 вересня 2020 року постановою виконавця оголошено розшук майна ОСОБА_1 , що підтверджується копією даної постанови.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Iпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 232093427 наявні відомості про зареєстроване право спільної сумісної власності на нерухоме майно (житловий будинок загальною площею 83,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,1468 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 ) за особами: ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання про визначення частки майна боржника у майні.

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч.2 ст.366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У пунктах 28 і 29 своєї постанови від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18), зробила такий правовий висновок: поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що, задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції, виходячи із презумпції рівності часток співвласників у спільній сумісній власності, обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належить частка в розмірі 1/3 вищезазначеного нерухомого майна. квартири.

Дійшовши такого висновку та враховуючи, що рішення суду боржником не виконується, суд обґрунтовано задовольнив зазначене подання приватного виконавця. При цьому апеляційний суд враховує, що рішення суду повинно бути виконане і на державного виконавця законом покладається обов`язок вжити вичерпних заходів до його виконання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.