СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/37/21
ун. № 759/1727/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Мурга Т.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко Анастасії Олегівни,

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_3 05.08.2020 року, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить поновити строки на оскарження вчинених 13.03.2018 року та 15.02.2019 року дій та прийнятих 13.03.2018 року та 15.02.2019 року постанов державних виконавців Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко Анастасії Олегівни та Буряк Марини Ігорівни у межах ВП № 53872481, визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 13.03.2018 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко А.О. у межах ВП № 53872481 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 15.02.2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Буряк М.І. у межах ВП № 53872481 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В скарзі зазначив, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2017 у справі № 759/1727/16-ц Святошинським районним судом м. Києва 12.04.2017 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 р. На виконання вищезазначеного виконавчого листа Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 17.05.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53872481. Крім того, 13.03.2018 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко А.О. та 15.02.2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Буряк М.І. було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у ВП № 53872481. Вважає, винесення таких постанови не вмотивованим та необґрунтованим, у зв`язку з чим звертається з даною скаргою, оскільки порушено права та свободи боржника у ВП 53872481.

Представник скаржника в судовому засіданні просив скаргу задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду скарги, що не є перешкодою для розгляду скарги в їх відсутності.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що відповідно до постанови головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 13.03.2018 року та постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.02.2019 року у виконавчому проваджені № 53872481 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

З тексту відповідних постанов вбачається, що на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 759/1727/16-ц, виданий 12.04.2017 року Святошинським районним судом м. Києва за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 р.

На підставі п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі Гочев проти Болгарії ( Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Як встановлено судом, головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Буряк М.І. було скасовано постанови від 13.03.2018 року та від 15.02.2019 року протимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

З огляду на те, що судом не встановлено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Щодо поновлення строку для звернення до суду для оскарження постанов державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 13.03.2018 року та 15.02.2019 року, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки скаржник дізнався про те, що його обмежено у праві виїзду за межі України тільки при спробі перетину державного кордону, а постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України він та його представник дізнались тільки 23.07.2020 року під час судового засідання у Київському окружному адміністративному суді.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 247, 447, 449-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити строки на оскарження вчинених 13.03.2018 року та 15.02.2019 року дій та прийнятих 13.03.2018 року та 15.02.2019 року постанов державних виконавців Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко Анастасії Олегівни та Буряк Марини Ігорівни у межах ВП № 53872481.

Визнати протиправною постанову, винесену 13.03.2018 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко А.О. у межах ВП № 53872481 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Визнати протиправною постанову, винесену 15.02.2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Буряк М.І. у межах ВП № 53872481 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Журибеда О.М.