ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №573/655/20

Номер провадження 22-ц/816/1206/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Дорожинець Наталі Григорівни на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 травня 2021року та додаткові рішення цього ж суду від 04 червня 2021 року та від 23 червня 2021 року в складі судді Черкашиної М.С., постановлені в м. Білопілля,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просила суд визнати недійсною угоду купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 16 грудня 2017 року та стягнути з відповідачів на свою користь подвійний розмір збитків в сумі 134000 грн. Стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що у жовтні 2017 року вона дізналася про те, що ОСОБА_2 продавав житловий будинок, що розташований за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Вказує, що вони з відповідачем обумовили ціну вказаного житлового будинку в розмірі 67000 грн. З метою придбання вказаного будинку вона передала відповідачу грошові кошти під розписку в розмірі 67000 грн., а останній передав їй частину документів на вказаний житловий будинок, повідомивши, що решту документів він самостійно до оформить, після чого вказана угода буде посвідчена між ними нотаріально. Вказує, що протягом двох років відповідач не до оформив решти документів, зокрема документи щодо права власності на житловий будинок та присадибні ділянки. В лютому 2020 року вона довідалася, що відповідач не є власником вказаного будинку та жодного відношення до нього не має. Зазначає, що вказаний житловий будинок разом із земельною ділянкою належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач не є її спадкоємцем. Зазначає, що відповідач не мав наміру продавати спірний житловий будинок та приховав від неї вищевказані відомості. Таким чином, відповідач вів її в оману, а тому має відшкодувати їй збитки в подвійному розмірі. Вказує, що спадкоємцем ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . Зазначає, що титульний власник не виставив жодних позовних вимог до ОСОБА_2 , що свідчить про домовленість, тому вони повинні відповідати за позовними вимогами разом.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 травня 2021року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту обману з боку відповідача ОСОБА_2 щодо умов правочину. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 04 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Дрожинець Н.Г. про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, то підстави для стягнення на його користь судові витрати відсутні.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Задовольняючи вказану заяву суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було доведено фактичне їх понесення та співмірність і обґрунтованість.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, представник ОСОБА_1 адвокат Дорожинець Наталія Григорівна подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, вважає позов обгрутованим.

Доводи апеляційних скарг мотивує тим, що ОСОБА_2 ввів її в оману та не повідомив дійсну інформацію щодо наявності перешкод в оформленні садиби, та про те, що він не є власником спірного домоволодіння, оскільки покійна власниця цього домоволодіння не включила його до заповіту. Зазначає, що якби їй було відомо про ці обставини, то вона б відмовилася від укладання договору купівлі продажу житлового будинку. Зазначає, що відповідач підтвердив, що мав намір продати садибу і що кошти він отримав за продаж об`єктів нерухомості. Не додержання письмової форми правочину є порушенням чинного законодавства проте конклюдентні дії виконані сторонами у повному обсязі по договору купівлі продажу та були спрямовані на його укладання. Крім того, позивачем було сплачено грошові кошти, а відповідачем передано позивачу ключі від будинку, документи у вигляді технічного паспорту, державного акту на землю. Вказує, що право власності на майно у покупця виникає з моменту передачі майна. Вказує, що відповідач продав чуже майно у вигляді садиби і неправомірно отримав кошти.

Щодо відшкодування послуг адвоката Самохіна А.М., вказує, що заява про надання доказів оплати правничої допомоги відповідачем ОСОБА_2 своєчасно не заявлена, а тому повинна бути залишена без розгляду. Вказує, що попередній погодинний розрахунок наданих послуг з надання правничої допомоги відповідачем ОСОБА_2 надано не було, а тому неможливо встановити його співмірність та обґрунтованість. Відповідачем не надано до суду доказів сплати авансу за договором про надання правничої допомоги. При укладанні договору між ОСОБА_2 та адвокатом Самохіним А.М. не було визначено ціни, як істотної умови договору, додаткова угода не була надана разом із відзивом, у договорі не визначено судової інстанції де саме буде надаватися допомога або у якій справі. Додаткова угода № 2 до договору про надання правничої допомоги від 28.05.2021 року, тобто після її виконання в суді першої інстанції. Зазначає, що заявлений відповідачем розмір понесених витрат по наданню професійної правничої допомоги в сумі 12000 грн. не відповідає фіксованому розмірі 10000 грн, та розрахунку погодинної оплати праці адвоката в розмірі 500 грн. за одну годину. При цьому погодинна оплата праці ні договором ні додатковою угодою не передбачені.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційній скарги, в якому останній з ними не погоджується та зазначає, що позивачем не було доведено факту обману з боку відповідача ОСОБА_2 . Вказує, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Разом з тим, визнання нікчемного правочину недійсним є неналежним способом захисту прав, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав позивача. В зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, він несе судові витрати по наданню правничої допомоги та сплаті судового збору. Вказує, що судом було обґрунтовано встановлено, що стороною позивача було лише зазначено про безпідставність та необґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу адвоката, проте жодних доказів, які б свідчили про не співмірність заявлених витрат стороною позивача до суду надано не було. Просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а судові рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від відповідача ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позивач, її представник та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання через її зайнятість у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя по розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно неї.

Враховуючи відсутність клопотання з боку позивача про відкладення розгляду справи або неможливість його проведення без участі її представника, належне повідомлення учасників справи, явка яких до апеляційного суду не є обов`язковою, колегія суддів вирішила розглянути справу за їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні апеляційні скарги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2001 року, зареєстрованого за № 119, ОСОБА_4 є власником житлового будинку під АДРЕСА_2 , які успадкувала після свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 19).

Право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 06, що вбачається із інформаційного Витягу від 31 серпня 2013 року № 8760191 (а. с. 20-21). Також ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:002:0500, площею 0,2044 га та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :00:002:0499, площею 0,0301 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №386769 та ЯЕ №386770 (а. с. 16-17).

Зі змісту копії довіреності, зареєстрованої державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О.І. в реєстрі за № 166 від 21 березня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_4 , мешканка АДРЕСА_1 , відповідно до договору доручення укладеного в усній формі, цією довіреністю уповноважує ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_3 , продати належні їй на праві власності житловий будинок, земельну ділянку площею 0,0301 га та земельну ділянку площею 0,2044 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ціну та на умовах попередньо узгоджених між ними та йому відомих, проводити всі необхідні розрахунки, отримувати належні їй грошові кошти по укладеному правочину та всі виплати і платежі майнового чи грошового характеру; бути представником у відповідному відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно, відділі Держкомзему чи його структурних підрозділах, архівах при отриманні належних йому документів чи їх дублікатів, у відповідній селищній чи сільській раді, узгоджувати всі питання, які можуть виникати в процесі реалізації довіреності. Довіреність видана строком на п`ять років (а. с. 103).

Відповідно до копії розписки від 22 березня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_4 , 1934 р.н., паспорт серії НОМЕР_1 , Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 08.05.1996 р., отримала 22 березня 2013 року кошти в сумі 20 000 грн (двадцять тисяч грн.) за продаж будинку за адресою АДРЕСА_1 та присадибних земельних ділянок загальною площею 0,2345 га в присутності трьох свідків: 1) ОСОБА_7 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , про що засвідчила своїм підписом. Претензій до залишеного нею майна не буде мати» (а. с. 104).

16 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 складено розписку за якою ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 67 000 грн за будинок за адресою АДРЕСА_4 та присадибні ділянки в присутності двох свідків: 1) ОСОБА_7 ; 2) ОСОБА_1 (а. с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У частині 2 ст. 11 ЦК України наведені підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами встановленими частиною 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 5 ст. 656 ЦК України визначено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 1,2,4 ст.182 ЦК України в редакції на час складання розписки між сторонами, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

З аналізу вищевикладених норм права можна зробити висновок, що до договорів купівлі продажу нерухомого майна, яким є житлові будинки та земельні ділянки законодавством встановлені додаткові вимоги, зокрема щодо письмової форми, нотаріального посвідчення та державної реєстрації відповідних прав.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами не було дотримано вказаних вимог, які встановлені чинним законодавством, а також ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не мав права на укладання спірного правочину, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неукладеність договору купівлі продажу нерухомого майна між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно визначив про відсутність між сторонами договірних відносин з приводу купівлі-продажу будинку і враховуючи правове обґрунтування заявленого позову, відмовив в його задоволенні.

Доводи позивача стосовно того, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено письмовий договір купівлі продажу на підставі розписки, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що розписка підтверджує лише факт передання позивачем грошових коштів відповідачу, але не підтверджує факту укладання договору купівлі продажу нерухомого майна, до якого законодавством висуваються додаткові вимоги щодо його письмової форми.

Колегія суддів звертає увагу, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В частині 2 статті 16 цього Кодексу наведені способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: способами захисту цивільних прав та інтересів серед яких визнання правочину недійсним; тощо.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому обрання позивачем такого способу захисту своїх прав як визнання недійсним неукладеного договору не може вважатися належним способом захисту її прав з огляду на те, що він не призведе до реального відновлення її порушених прав. При цьому колегія суддів звертає увагу, що відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення наданих нею за розпискою відповідачу коштів в разі доведення факту безпідставності їх передачі останньому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх порушених прав, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В зв`язку з тим, що апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, суд першої інстанції на законних підставах з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України відмовив у відшкодування судових витрат понесених позивачем, прийняв додаткове рішення.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 270 цього Кодексу у разі відмови у задоволені розподілу судових витрат, суд постановляє ухвалу про відмову у постановленні додаткового рішення.

Однак допущена судом першої інстанції помилковість не впливає на правильно зроблені висновки суду, формальні підстав не можуть бути покладені для скасування по суті правильно ухваленого судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 04 червня 2021 року про відмову в задоволенні заяви представника позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правову допомогу, оскільки у відповідності до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі стосовно стягнутих з позивача судових витрат понесених відповідачем за надання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За правилами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.4.2 договору про надання правничої допомоги в цивільній справі, що укладений 07.05.2020 року між адвокатом Самохіним А.М. та Мороз П.П. гонорар адвоката складає за домовленістю сторін та визначається в додатковій угоді до цього договору. Пунктом 4.3. вказаного договору визначено, що за прийняття доручення, до виконання, адвокату виплачується аванс, який складає 50% від суми гонорару. (том. 1; а.с.47).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 2 від 28 травня 2021 року клієнт та адвокат, керуючись п. 4.2 Договору про надання правничої допомоги, дійшли взаємної згоди, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта у справі № 573/655/20 у Білопільському районному суді, складає 12 000 грн. (т. 2 а.с.81).

На підставі акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 28 травня 2021 року витрати відповідача у даній справі складаються з наступного: ознайомлення з документами наданими ОСОБА_2 , аналіз нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини; аналіз судової практики застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах; консультування з питань визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна; формування правової позиції у справах у суді І інстанції 2 000 грн. (500 грн. погодинна оплата х 4 години витраченого часу); складання та направлення процесуальних документів (в т.ч. збирання та аналіз доказів, виготовлення копій документів), зокрема відзиву на позовну заяву - 4 000 грн. (500 грн. х 8 год.); підготовка та участь адвоката у судових засіданнях суду 6 000 грн. (1 000 грн. вартість 1 години роботи х 6 годин витраченого часу).

За результатом наданих послуг складено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, за яким загальна сума витрат на правничу допомогу становить 12 000 грн. за витрачений адвокатом час (а. с. 79-81, т. 2).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача викладені ним в апеляційній скарзі стосовно того, що при укладанні договору між ОСОБА_2 та адвокатом Самохіним А.М. не було визначено ціни, як істотної умови договору, а також стосовно того, що у договорі не визначено судової інстанції де саме буде надаватися допомога або у якій справі, оскільки вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, додатковою угодою № 2 до договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 07.05.2020 року, яка є невід`ємною частиною вказаного договору.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача, що викладені ним в апеляційній скарзі стосовно того, що заявлений відповідачем розмір понесених витрат по наданню професійної правничої допомоги в сумі 12000 грн. не відповідає фіксованому розмірі 10000 грн, та розрахунку погодинної оплати праці адвоката в розмірі 500 грн. за одну годину виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Частиною 2 ст. 30 Закону України встановлено, що Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що між адвокатом Самохіним А.М. та Морозом П.П. було укладено договір в якому визначено фіксований розмір гонорару за надані послуги, який зафіксовано сторонами у додатковій угоді № 2 до договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 07.05.2020 року. Тобто, вказаний розмір є договірним, а не погодинним і тому не потребує визначення витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги та її обсягу.

Доводи апеляційної скарги про те, що адвокатом Самохіним А.М. заява про надання доказів оплати правничої допомоги відповідачем ОСОБА_2 своєчасно не заявлена, а тому повинна бути залишена без розгляду колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому процесуальний закон не вимагає подання вказаної заяви окремим процесуальним документом, така заява може бути подана в заяві по суті справи, зокрема у відзиві на позовну заяву. У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про те, що очікує понести судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу, які оцінив в розмірі 10000 грн.

Доводи позивача про укладання додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги від 28.05.2021 року після розгляду справи в суді першої інстанції також не заслуговують на увагу з огляду на те, що вони не спростовують факту понесення відповідачем зазначених витрат.

При цьому з квитанції до прибуткового касового ордеру № 11 від 28.05.2021 року відповідачем було сплачено за послуги з надання правничої допомоги на користь ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 12 000 грн. (а.с. 82).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не було доведено факту ненадання адвокатом Самохіним А.М. правничої допомоги відповідачу або надання її не в повному обсязі чи не у відповідності до підписаного сторонами акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 28 травня 2021 року

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи в разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача, а тому суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування відповідачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційні скарги не задоволенні. Представником відповідача у відзиві на апеляційні скарги заявлено (підтримано в судовому засіданні) про відшкодування витрат понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу в сумі 7000 грн під час апеляційного перегляду справи. Колегія суддів дослідивши наданий акт здачіприйняття виконаних робіт на зазначену суму, з урахуванням вимог частин 1,2 ст.137 ЦПК України та правового висновку викладеного в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 року по справі № 925/1137/19 що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, стягує з позивача на користь ОСОБА_2 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Дорожинець Наталі Григорівни залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 травня 2021року, додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області суду від 04 червня 2021 року та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області суду від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко