Справа № 457/1243/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/368/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Грицьківа В.Т. від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 19 листопада 2020 року позовну заяву адвоката Рупінського О.Б., який діє в інтересах ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди визнати неподаною та повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду від 19.11.2020 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що підставою для постановлення вказаної ухвали судом першої інстанції було невиконання ухвали про залишення без руху постановленої від 15 жовтня 2020 років. Вказує, що ним було в повній мірі усунуто недоліки, які суд зазначив у відповідній ухвалі. Вказує, під час подання позову були дотримані усі необхідні вимоги, зокрема позов подано через офіційний канал комунікації та накладено кваліфікований електронний підпис, що дає можливість ідентифікувати підписанта. Звертає увагу на те, що в заяві про усунення недоліків від 06.11.2020 року наведена відповідна судова практика судів вищих інстанцій, котра визнає вказаний спосіб комунікації з судом та подання документів в електронній формі, легітимним та допустимим. Обґрунтовує, що посилання Трускавецького міського суду на рішення Верховного Суду у справі № 530/1730/16 є безпідставним, оскільки у даній справі процесуальний документ подавався не через систему «Електронний суд», а через електронну пошту без накладення електронного цифрового підпису, що є очевидним порушенням вимог до оформлення документів та підставою для їх неприйняття судами. Зазначає, щодо обставини справи № 646/5723/19, то касаційну скаргу особи, яка подала документи в електронній формі задовольнили та скасували рішення судів попередніх інстанцій, тому вказана практика не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви про усунення недоліків.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 263 ЦПК України та повертаючи позовну заяву позивачу виходив з того, що ухвалою судді Трускавецького міського суду Львівської області Грицьківа В.Т. від 15.10.2020 року, позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: позовна заява надійшла до суду в електронному вигляді, позивачем за подачу позовної заяви не сплачено судового збору. Позивачу надано п`ятиденний строк з моменту одержання ним даної ухвали для усунення зазначених недоліків заяви. Ухвалу судді Трускавецького міського суду Львівської області Грицьківа В.Т. від 15.10.2020 року про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_3 отримав 10.11.2020 року, про що свідчить його піпис на супровідному листі до вказаної ухвали та який знаходиться в матеріалах справи. 17.11.2020 року позивач подав клопотання про усунення недоліків позовної заяви, в якому виклав заперечення на ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 15.10.2020 року та з вказаних підстав недоліки позовної заяви не усунув. Позивач покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №817/649/16 від 15.05.2019 року. Сторонами у даній справі є фізична особа та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, предмет позову - зобов`язання виплатити, перерахувати безготівково належні позивачу кошти (відсотки, еквівалент 3490,47 дол. США) та визнання бездіяльності протиправною. Позов розглядався судами в порядку адміністративного судочинства. В даному випадку предметом заявлених позовних вимог є відносини, які виникли внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту), тому до даних правовідносин підставно застосовується Закон України "Про захист прав споживачів" та позивача звільнено від сплати судового збору, про що і дав правовий висновок Верховний Суд у справі №817/649/16 від 15.05.2019 року. Дані правовідносини не є тотожними до тих, що виникли між ОСОБА_2 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, предметом даного позову є стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання та відсотків за користування грошовими коштами, а також моральної шкоди, що не було обумовлене договором між ОСОБА_2 та банком, а також не було предметом договірних відносин між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як споживача та надавача послуг відповідно. Тому суддя вважає, що застосування позивачем правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №817/649/16 від 15.05.2019 року до спірних правовідносин щодо звільнення його від сплати судового збору є безпідставною. Крім того, позивач покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/24881/16 від 21.03.2018 року. Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у даній справі застосувала Закон України "Про захист прав споживачів" та визнала безпідставним зобов"язання позивача сплатити судовий збір при зверненні до суду у аналогічній справі з аналогічними обставинами, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права. Враховуючи вищевикладене, згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.03.2018 року у справі № 761/24881/16, суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди. Однак суддя вважав необґрунтованими доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 06.08.2019 року у справі № 2340/4648 та від 22.08.2019 року у справі № 520/20958/18 щодо належної роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Суддею встановлено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система станом на день подання позивачем позовної заяви до Трускавецького міського суду Львівської області у повноцінному режимі не функціонує, відсутня можливість зареєструвати офіційні електронні адреси в цій системі та подати процесуальні документи в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, який неможливо перевірити та прирівняти до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». При вирішенні даного питання, крім висновків, викладених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 15.10.2020 року, суддя також враховав висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.09.2020 року у справі № 646/5723/19, які сформульовано у аналогічній справі з аналогічними обставинами, що формують зміст правовідносин і до яких необхідно застосувати аналогічні норми права. Висновки щодо неналежного функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, викладені також у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі №530/1730/16-ц. У зв`язку з вищевикладеним та необхідності підтвердження волевиявлення особи на подання позову необхідно власноруч підписати позов та надіслати через поштове відділення або особисто здати до канцелярії суду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовною заявою, яка була сформована в системі «Електронний суд» 8.10.2020 року, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, три проценти річних від простроченої суми та моральної шкоди залишено без руху.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява надійшла до суду в електронному вигляді, з позначкою про те, що документ було сформовано в системі «Електронний суд». Станом на дату надходження позовної заяви в електронній формі до Трускавецького міського суду Львівської області, Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не затверджено, відтак відсутні правові підстави для звернення до суду в системі «Електронний суд» та унеможливлює її прийняття судом саме в електронній формі. Враховуючи викладене, до початку функціонування в Україні Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи всі документи мають подаватися в паперовому вигляді, а письмові заяви повинні мати власноручний підпис заявника. З огляду на викладене, суд вважав, що заява не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, який діє на час подачі заяви. Водночас, надані із заявою в якості доказів документи не засвідчені належним чином та не містять дати їх засвідчення. Також, згідно ч. 1ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. На виконання вказаної норми позивачу необхідно надати копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, для відповідача. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що звільняється від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач вважає, що даний спір пов`язаний із захистом його прав як споживача банківських послуг, тому з цим пов`язує звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Проте така позиція позивача не відповідає законодавству, оскільки у даному випадку спір не має на меті захист його прав як споживача послуг у відносинах з банком у розумінні статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів", адже позивач у судовому порядку має на меті захистити своє право на відшкодування інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами в порядку ст. 625 ЦК України та стягнення моральної шкоди за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ЦК України. Отже, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", тому позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах, встановлених Законом України "Про судовий збір".

На виконання вимог вказаної ухвали представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подав клопотання про усунення недоліків позовної заяви в якому просив звільнити позивача від сплати судового покликаючись на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного відповідно до яких при зверненні до суду з позовом про стягнення з Фонду майнової відповідальності за договором банківського вкладу позивач як споживач фінансових послуг звільняється від сплати судового збору за ч.3 ст.ж 22 ЗУ «Про захист прав споживача». Щодо вимог ухвали в частині відсутності паперової форми подачі позову, то представником позивача вказано, що позовна заява надійшла до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» та містить електронний підпис представника позивача. Посилаючись на ряд правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду, вказував, що відсутність факту початку повноцінного функціонування ЄСІТС не може бути перешкодою для роботи її підсистеми «Електронний суд» та відповідно права особи на подання процесуальних документів через цю підсистему в електронній формі.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 21.03.2018 року у справі № 761/24881/16, прийшов до висновку про наявність правових підстав звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу, відсотків по вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди.

Однак, суддя вважав необґрунтованими доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 06.08.2019 року у справі № 2340/4648 та від 22.08.2019 року у справі № 520/20958/18 щодо належної роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Так, згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За правилом частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду і підписується позивачем, або його представником.

Згідно зі статтею 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено він встановлюється судом.

Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».

За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Відповідно до пунктів 12, 32 частини першої статті 1 Закону України

«Про електронні довірчі послуги» електронний підпис електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач фізична особа, яка створює електронний підпис.

Відповідно до частин першої, другої статті 14 ЦПК України у судах функціонує ЄСІТС. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в ЄСІТС в день надходження документів.

За правилом абзацу другого частини восьмої статті 14 ЦПК України (у редакції чинній на час подання позовної заяви) особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 15 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції чинній на час подання позовної заяви) ЄСІТС починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування ДСА України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС опубліковано ДСА України у газеті «Голос України» № 229 (6984) 01 грудня 2018 року.

У подальшому, у газеті «Голос України», випуск від 01 березня 2019 року № 42 (7048), опубліковано повідомлення ДСА України, згідно з яким (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), ДСА України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «Голос України», випуск від 01 грудня 2018 року № 229 (6984).

Наказом ДСА України від 22 грудня 2018 року № 628 запроваджено тестову експлуатацію підсистеми «Електронний суд» у всіх місцевих та апеляційних судах України, під час якої усі місцеві та апеляційні суди у ході тестового режиму експлуатації підсистеми зобов`язано дотримуватися вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 у відповідній редакції (далі Положення № 30).

Пунктом 2.3 рішення Ради суддів України від 12 квітня 2018 року № 16 передбачено, що ряд норм Положення № 30, у тому числі і розділ XI (Підсистема «Електронний суд»), набирають чинності та можуть використовуватися у тестовому режимі виключно для судів, визначених пілотними згідно з відповідним наказом ДСА України.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення № 30, електронний документ (далі ЕД) оригінал електронного документа з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис (далі ЕЦП) електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

Для проекту будь-якого електронного документа, створеного в підсистемі електронного суду на всіх стадіях його формування, забезпечується конфіденційність його змісту за допомогою шифрування із використанням ЕЦП автора проекту. Осіб, допущених до інформації, що захищається, визначає автор документа. З моменту переведення документа у стан «Оригінал» такий документ втрачає статус конфіденційного і перелік осіб, допущених до його змісту, визначає адміністратор відповідно до вимог законодавства (пункт 5 розділу ХІ Положення № 30).

Документи подаються за допомогою електронного кабінету в форматі ЕД та ЕКПД (електронна копія паперового документа). Суди та органи системи правосуддя приймають подані ЕД як оригінали документів, а ЕКПД як завірені копії оригіналів документів та можуть вимагати надання їх оригіналів для перевірки (пункт 6 розділу ХІ Положення № 30).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що надсилання процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису особи.

Отже, з 22 грудня 2018 року отримані місцевими та апеляційними судами заяви та інші процесуальні документи через підсистему «Електронний суд» мають реєструватися та розглядатися в установленому порядку.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у справі № 160/1841/19 (провадження № К/9901/10608/19).

Також, Верховний Суд зробив висновок, що відсутність оголошення про початок повноцінного функціонування ЄСІТС не може бути перешкодою для роботи її підсистеми «Електронний суд» та, відповідно, для реалізації права особами на подання процесуальних документів із застосуванням цієї підсистеми в електронній формі.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/335/20 (провадження

№ 11-361заі20) зробила висновок, що надсилання процесуальних документів до Верховного Суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису. Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет».

Аналіз наведених норм права, з врахуванням висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, дає підстави для висновку, що формування та надсилання процесуальних документів (зокрема й апеляційної скарги) через сервіс «Електронний суд» визначає необхідність застосування електронного підпису особи, яка надсилає такий документ, тобто без накладення такого підпису неможливо створити процесуальний документ та здійснити його направлення через сервіс «Електронний суд».

Отже, отримана судом першої інстанції позовна заява, направлена учасником справи засобами електронного зв`язку зі скріпленням електронним підписом через систему «Електронний суд», має реєструватися і розглядатися в установленому порядку, тобто, роздрукований на папері процесуальний документ з доказом перевірки електронного підпису належить долучити до паперових матеріалів справи і вважати належною паперовою формою процесуального документа.

Верховний Суд констатує, що учасник справи вправі обрати зручний для нього спосіб звернення із апеляційною скарго як у паперовій формі із скріпленням власноручним підписом, так і шляхом надсилання апеляційної скарги в електронному вигляді через систему «Електронний суд» із використанням власного електронного цифрового підпису.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_2 на підставі статті 185 ЦПК України та помилково вважав обов`язком заявника звернення до суду із позовною заявою винятково у паперовій формі.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватися із урахуванням обставин конкретної справи та із забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів.

Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на стадії апеляційного перегляду судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Так, у §32 рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Повернувши позовну заяву заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд не забезпечив гарантований Конституцією України апеляційний перегляд справи та порушив вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд, якою гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до обмеження права ОСОБА_2 на подання позовної заяви.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «…стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2021 року у справі № 629/794/19.

Відповідно до змісту ст. 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Також, згідно змісту п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» клопотання осіб, які беруть участь у справі, з питань, пов`язаних з розглядом справи, суд вирішує негайно. Відкладення вирішення клопотань не допускається.

Згідно п. 32 цієї ж Постанови відповідно до вимог частини другої статті 208 ЦПК всі питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду у випадках, установлених цим Кодексом, суд має вирішувати шляхом постановлення ухвал, які залежно від характеру і складності питання, що ними вирішуються, оформляються або окремим процесуальним документом, постановленим у нарадчій кімнаті, або проголошуються усно в судовому засіданні із занесенням до журналу судового засідання і мають відповідати за змістом статті 210 ЦПК та окремим вимогам з цього приводу, що містяться в інших нормах ЦПК.

Окрім цього, з оскаржуваної ухвали вбачається, що з частиною доводів клопотання представника позивача про усунення недоліків апеляційної скарги суд погодився, а частину доводів вважав необґрунтованими, однак не повідомив про це ні позивача, ані його представника до винесення оскаржуваної ухвали для можливості у них скорегувати свої процесуальні дії та спрогнозувати майбутні дії суду, а саме повен неня позовної заяви.

Без повідомлення позивача чи його представника про відхилення частини доводів їх клопотання про усунення недоліків позовної заяви з наданням йому можливості спрогнозувати дії суду та свої дії в подальшому, суд не вправі був вирішувати питання про повернення позовної заяви, оскільки це слід вважати передчасним.

Окрім цього, представник позивача своїм підписом під клопотанням про усунення недоліків позовної заяви додатково підтвердив подання саме ним позовної заяви, чого судом знову ж враховано не було.

Зважаючи на вказане слід вважати, що оскаржувана ухвала постановлена передчасно, з порушенням порядку встановленого для вирішення таких питань та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому таке питання повинне бути вирішене із суворим дотриманням судом першої інстанції вимог закону, зокрема, і вказаних вище.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до задоволення, оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 19 листопада 2020 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Р.В. Савуляк

М.М. Шандра