Справа № 464/4176/20
пр.№ 2/464/121/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Сабари Л.В.

секретар судового засідання: Захарчук О.Ю., Максимець Б.А., Мерза Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Булькевич А.В. , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява обґрунтована тим, що у відповідності до оскаржуваного наказу відповідача №1260 к від 07.07.2020 року, позивача звільнено з посади майстра (ОВБЕ) 2 групи Старосамбірського РЕМ за появу на роботі 23 червня 2020 року в нетверезому стані. Підставою звільнення вказується п. 7 ст. 40 КЗпП України. Про незаконність оспорюваного наказу, свідчить відсутність відсторонення від роботи, оскільки відповідно до Інструкції зареєстрованої ПрАТ «Львівобленерго» згідно наказу №76 від 19.02.2015 року Позивача не було відсторонено від роботи, акти огляду йому для ознайомлення не надавались, а направлення на медичний огляд було складено у його присутності з автоматичною вказівкою про його відмову від проходження такого обстеження. Крім того, свідки, які в день складення акту про появу позивача в стані алкогольного сп`яніння, спільно здійснювали реалізацію трудових функцій та спростовують факт вживання позивачем алкоголю. Єдиними доказами, на які покликається відповідач щодо перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння виступають акти огляду, які складені без присутності позивача, доповідна записка начальника Старосамбірського РЕМ від 30.06.2020 року, письмові пояснення працівників, частина з яких не була присутня при вказаних обставинах. Водночас, відповідачем порушено вимоги статті 43 КЗпП України, оскільки, відповідач не повідомляв позивачу про час та місце розгляду подання роботодавця щодо його звільнення, що унеможливило його присутність та можливість застосування передбачених законодавством засобів правового захисту від незаконного звільнення. Зважаючи на наведене, просить скасувати наказ ПрАТ «Львівобленерго» №1260 к від 07.07.2020 року про звільнення з роботи, поновити на роботі посади майстра (ОВБЕ) 2 групи Старосамбірського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представником відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» подано відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечується наведені позивачем обставини та правові підстави позову та вважає їх незаконними та необґрунтованими. Так, ОСОБА_1 за період роботи, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, за появу на роботі у нетверезому стані. Близько 15 год. 40 хв. 23.06.2020 року ОСОБА_1 був виялений на робочому місці у приміщенні Старосамбірського РЕМ у стані алкогольного сп`яніння. О 16 год. 20 хв., працівниками Старосамбірського РЕМ ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_1 було складено Акт про появу на роботі в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд від чого він відмовився, будь-яких пояснень з цього приводу не надавав. Відтак, було складено Акт про відмову ОСОБА_1 , від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився підписувати даний Акт, про що була здійснена відмітка. Також викликано швидку медичну допомогу, працівниками якої було зафіксовано (згідно попереднього діагнозу) стан алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 відмовився від медичної допомоги. Факт перебування ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння також підтверджується відеоматеріалами. Поданням №113-07-3610 від 02.07.2020 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до обласної профспілкової організації ПрАТ «Львівобленерго» за згодою на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця ОСОБА_1 з підстав передбачених пунктом 7 статті 40 КЗпП України: за появу на роботі в нетверезому стані 23 червня 2020 року. 03.07.2020 року відбулось засідання президії профкому на котрому ОСОБА_1 зазначив, що не заперечує, що був у нетверезому стані та надав з цього приводу письмові пояснення від 03.07.2020 р. у яких просив вибачення за свою поведінку 23.06.2020 року та запевняв, що такий випадок більше не повториться. Рішенням профкому надано згоду роботодавцю на розірвання трудового договору з позивачем згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України. Просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 18.09.2020 судом за клопотанням представника відповідача витребовувалися докази у справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що тривалий час працював у ПрАТ «Львівобленерго» та займав посаду майстра (ОВБЕ) 2 групи Старосамбірського РЕМ. з 2000 по 07.07.2020. Його було безпідставно звільнено, за появу на роботі 23 червня 2020 року в нетверезому стані. Зазначив, що 23.06.2020 він здійснював роботу з 08 год до 17 год., згідно наряду був у с. Биличі Старосамбірського району Львівської області, та цього числа звертався за медичною допомогою з приводу болі в зубі, мав намір відпроситися, оскільки приймав каплі, і мав запаморочення. Пояснив, що 23.06.2021 у кабінеті юриста не був, і не міг бути. Що було перевіркою його на стан алкогольного сп`яніння він не знає, пояснити рішення свого керівництва з даного приводу не може. Йому відомо, що цього числа приїжджала ШМД, однак з якого приводу він не знає, він її не викликав. Наступного дня, йому казали, щоб він написав пояснення чи вживав напередодні алкоголь, на що повідомив, що ні. З 06.07.2020 перебував на лікарняному, у зв`язку із самоізоляцією, однак лікарняного листка за 06 та 07 липня не має. До нього додому приїжджали з роботи 07.07.2020, однак він не з`ясовував причину чого. Він є членом профспілки, пояснення на засіданні профспілки надавав під примусом, однак вказував, що не вживав алкоголь 23.06.2020. Покази свідків вважає неправдивими, на інформації збереженій на відеодиску не він, разом з тим, просив такий визнати недопустимим доказом, оскільки в нього дозволу не питали для проведення відеофіксації. Інші документи, на підставі котрих його звільнили вважає підробленими. Просив позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, вважає, що відповідачем порушено визначений законом порядок щодо звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КзПП України, оскільки ОСОБА_1 23.06.2020 не був відсторонений від виконання службових обов`язків, як це передбачено внутрішньою інструкцією. Документи, котрі стали підставою для звільнення, складені без присутності позивача з порушенням інструкцій, в тому числі з діловодства. Крім того, відеодиск не може бути належним доказом у справі, так, як не встановлено першоджерело фіксації інформації. Просив позов задоволити, та скасувати наказ про звільнення позивача та поновити останнього на робочому місці.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти позову просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково вказав суду, що 23.06.2020 близько 15.40 год у кабінеті юриста було виявлено ОСОБА_1 котрий був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього була порушена координація рухів, від нього було чути запах алкоголю, а також останній справив природні потреби на робочому місці юриста. Вказаний факт було виявлено керівником останнього ОСОБА_5 , котрий здійснив відеофіксацію побаченого, та викликав швидку медичну допомогу. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння та надання медичної допомоги позивач відмовився категорично. Після чого працівниками ПрАТ «Львівобленерго» було складено документи, що стали підставою для майбутнього звільнення ОСОБА_1 : вимога про надання письмових пояснень, акт про появу на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, направлення на проходження медичного огляду, акт про відмову від проходження медичного обстеження. У працівників також були відібрані письмові пояснення з даного приводу. Також пояснив, що це не перший випадок виявлення ОСОБА_1 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, зокрема у 2013 та 2014 він вже притягувався до дисциплінарної відповідальності з даного приводу. Питання можливості звільнення позивача розглядалося на засіданні профспілкового комітету, на підставі подання адміністрації ПрАТ «Львівобленерго», та рішення було надано згоду на звільнення. ОСОБА_1 , котрий участь у засіданні брав, та надавав пояснення. 07.07.2020 так, як ОСОБА_1 був відсутній на роботі з невідомих причин, їздила комісія до нього додому, щоб вручити наказ про звільнення, однак останній викликав поліцію, тому наказ відправляли рекомендованим листом.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 суду пояснив, що перебував у трудових відносинах із ОСОБА_1 , 23.06.2020 він разом із позивачем їздив у с. Биличі, де останній відлучався на деякий час, до РЕМ повернулися близько 15.40. В нього 24.06.2020 відбирали пояснення з приводу стану сп`яніння ОСОБА_1 , на що він написав, що алкоголю від останнього не чув. При цьому стверджувати, що такий був чи не був у стані алкогольного сп`яніння не може, оскільки постійно того дня із позивачем не був.

Будучи повторно допитаний в судовому засіданні, вказав, що 23.06.2020 він бачив як позивач вживав алкоголь, перебуваючи у абонента. Раніше суду не повністю повідомляв про це, так як про це його просив ОСОБА_1 , котрий для нього був начальником.

Свідок ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_1 знає по роботі, 23.06.2020 бачив його на роботі, як останній спав на кріслі у кабінеті юристконсульта ОСОБА_6 . Юрист просила його допомогти вивести позивача з її кабінету, так як останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Прийшовши у кабінет юриста, побачили, що ОСОБА_1 знаходився у кріслі, та спав, в кабінеті був відчутний сильний запах алкоголю, а останній на зауваження не реагував, у зв`язку із чим він відмовився його забирати. В нього 24.06.2020 отримували пояснення з даного приводу. Все що він бачив, письмово повідомив керівництву без будь-якого тиску.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що 23.06.2020 він працював з позивачем у с. Биличі, де останній відлучався, а коли повернувся, то він нього було чути запах алкоголю. При цьому вказав, що надані ним письмові пояснення не відповідають фактичним обставинам, так, як ОСОБА_1 , станом на 24.06.2020 коли він їх писав, був для нього керівником та просив, не писати, що він вживав алкоголь. Підтвердив, що 23.06.2020 ОСОБА_1 був дуже п`яним, заледве заходив у машину. На роботі того дня він вже не був, і що там відбувалося йому відомо тільки зі слів. Будучи повторно допитаним у судовому засіданні підтвердив вказані покази.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює юристом та 23.06.2020 була на роботі. Від колег дізналася, що ОСОБА_1 прийшов на роботу п`яний. Знаходячись у своєму кабінеті, побачила позивача, котрий був п`яним, зокрема було чути запах алкоголю, говорив із переривами. Через його стан, у розмову із ним не вступала та вийшла з кабінету. Повернувшись через деякий час, побачила, що останній заснув на кріслі підпершись на стіл. Біля нього була присутня калюжа із специфічним запахом. Вона пішла до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 котрих просила вивести ОСОБА_1 з її кабінету, однак, побачивши позивача такі відмовилися це робити. Після цього вона подзвонила до ОСОБА_4 та до ОСОБА_5 та повідомила про подію. Через деякий час прийшов ОСОБА_5 та здійснював фіксацію на свій телефон, відео вона бачила, підтвердила, що подія мала місце у її кабінеті та відповідає фактичним обставинам що мали місце 23.06.2020. ОСОБА_1 дуже тяжко виходив з її кабінету, мав розстебнуті штани. ШМД викликала вона за дорученням ОСОБА_5 . По приїзді лікаря, котрий хотів оглянути позивача, останній відмовився, так само не хотів щоб йому надавали медичну допомогу. В подальшому складалися відповідні акти, вимоги, направлення, котрі вона підписувала, а ОСОБА_1 відмовлявся, бо був п`яним. Зазначила, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за аналогічну поведінку.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_6 та пояснив, що 23.06.2020 близько 16 год. до неї подзвонила юрист, та повідомила що у її кабінеті у п`яному вигляді перебуває ОСОБА_1 на що він відразу направився до неї. Зайшовши у кабінет він побачив позивача, що сидів на кріслі та спершись на стіл спав, біля нього була калюжа. У кабінеті був відчутний запах алкоголю та сечі. На його звернення він прокинувся та почав нерозбірливо говорити. З того моменту він почав здійснювати відео фіксацію на телефон. Попросив юриста, щоб вона викликала ШМД. По прибутті лікаря, позивач відмовлявся пройти огляд чи обстеження та від надання медичної допомоги. Після чого були складені відповідні акти, вимоги, котрі він, юрист та ОСОБА_4 підписували. ОСОБА_1 відмовлявся їх підписувати, а тому йому зачитувалося все вголос. Наступного дня відбиралися пояснення у працівників з даного приводу. Звільнений ОСОБА_1 у зв`язку із перебуванням на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння за згоди профспілки.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснили, що 23.06.2020 близько 16 год. до нього подзвонила юрист, попросила підійти у її кабінет. Там він побачив ОСОБА_5 , юриста та ОСОБА_1 , що був п`яним, говорив нерозбірливо, окремими реченнями. У кабінеті був страшенний сморід алкоголю. Він відповідно почав діяти згідно інструкції. Підтвердив, що приїжджав лікар, складалися вимоги та акти, котрі ним підписувалися. Про факт сп`яніння повідомляв обласне керівництво та скеровував доповідну записку.

Допитаний у судовому засіданні 15.06.2021 у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що пригадує, що зупиняв машину РЕМ у с.Биличі, просив про допомогу електриків, котрі, серед яких був позивач, до нього приїжджали, алкоголь не вживали. Про те, що це було саме 23.06.2020 дізнався від позивача, котрий йому про це повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 займаючи посаду майстра II групи ОВБЕ Старосамбірського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» перебував у трудових правовідносинах з Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго».

Наказом ПрАТ «Львівобленерго» №1260к від 07.07.2020 року майстер ОВБЕ 2 групи Старосамбірського РЕМ ОСОБА_1 був звільнений з роботи 07.07.2020 року за появу на роботі 23 червня 2020 року в нетверезому стані, за згодою профкому ПрАТ «Львівобленерго».

З вищевикладеного слідує, що між сторонами виник спір з приводу трудових відносин та підстав для їх припинення.

Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного:

згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливе застосування положень ст. 147 КЗпП України.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП передбачена одна із умов припинення трудового договору шляхом його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених, зокрема пунктом 7 частини 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У відповідності до п.22 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року № 9 (із змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази.

При дослідженні доказів судом встановлено таке.

З копії Інструкції про порядок відсторонення від роботи працівників, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння погодженої профспілковим комітетом 19.02.2015 та затвердженої Головою правління ПАТ «Львівобленерго» 19.02.2015 встановлено, що керівники всіх рівнів у разі виявлення випадків п`янства, зобов`язані зажадати від працівника письмового пояснення, скласти акт про перебування працівника у стані алкогольного сп`яніння за підписом не менше 3 осіб, вказати характерні ознаки сп`яніння, у разі відмови працівника надати пояснення, скласти акт про відмову від надання пояснення, скласти письмове направлення на медичний огляд, запропонувати пройти медичний огляд, та організувати доставку у медичний заклад. Працівник повинен ознайомитися з актом або йому має бути його зачитано (а.с.8).

Згідно наказу №1260к від 07.07.2020 року майстер ОВБЕ 2 групи Старосамбірського РЕМ ОСОБА_1 був звільнений з роботи 07.07.2020 року за появу на роботі 23 червня 2020 року в нетверезому стані, за згодою профкому ПрАТ «Львівобленерго», підставою були доповідна записка, акти, направлення письмові пояснення працівників (а.с.9, 63).

З копії розрахункового листка за 6 місяць 202 ОСОБА_1 нараховано 15340 грн. за відпрацьованих 20 год. (а.с.10)

Згідно наказів №580-к від 20.05.2013., №1768к від 20.11.2014. та №2411к від 21.12.2015 ОСОБА_1 оголошувалися догани, в тому числі за появу на роботі у нетверезому стані (а.с.31-33).

Положенням п.2.1 посадової інструкції передбачено, що в обов`язки майстра II групи ОВБЕ Старосамбірського РЕМ ОСОБА_1 входили організація та виконання припинення, відновлення електропостачання побутовим споживачам, інші окремі види робіт згідно нарядів-допусків та розпоряджень. При цьому п.1.5. передбачено, що Майстру підпорядковуються два електромонтери. З інструкцією ОСОБА_1 ознайомлений 10.05.2019. (а.с.34-37).

З копії направлення на медичний огляд від 23.06.2020 встановлено, що начальником Старосамбірського РЕМ ОСОБА_4 на медичний огляд на наявність алкогольного сп`яніння направлявся ОСОБА_1 , від чого останній відмовився, що підтверджено копією Акту про відмову ОСОБА_1 , від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння (а.с.38, 40)

З копії Акту про появу на роботі у стані алкогольного спяніння ОСОБА_1 встановлено, що близько 15 год. 40 хв. 23.06.2020 року ОСОБА_1 був виявлений на робочому місці у приміщенні Старосамбірського РЕМ у стані алкогольного сп`яніння (а.с.39).

З матеріалів відеофіксації встановлено, що у службовому кабінеті перебував ОСОБА_1 котрий в присутності ОСОБА_6 спілкувався нечіткою мовою, в останнього була порушена координація рухів, та між ним та особою, що проводила відефіксацію відбувалася розмова з приводу стану алкогольного сп`яніння на робочому місці та необхідності проходження медичного огляду та виклику ШМД (а.с.42).

З письмових пояснень працівників Старосамбірського РЕМ: юрисконсульта ОСОБА_6 , інженера КГЕЗО ОСОБА_13 , електромонтера ОСОБА_14 , оператора ЕОМ ОСОБА_15 , оператора ЕОМ ОСОБА_16 , електромонтера ТЕЗО ОСОБА_8 , прибиральниці ОСОБА_17 , а також у працівників ЦОК №9 ТОВ «Львівенергозбут»: заступника начальника ОСОБА_23, консультанта ОСОБА_18 , консультанта ОСОБА_19 , консультанта ОСОБА_20 отриманих 24.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 на робочому місці перебував в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.43-53).

25.06.2020 року ОСОБА_1 вручена Вимога про надання пояснень щодо його стану та поведінки 23.06.2020 року. ОСОБА_1 пояснення давати відмовився, що і зазначив у Вимозі (а.с.57).

З копії доповідної записки вих. №221-11- 9368 від 30.06.2020 року 25.06.2020 встановлено, що начальником Старосамбірського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» ОСОБА_4 направлено голові правління ОСОБА_21 пропозицію про звільнення ОСОБА_1 за появу на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння (а.с.58).

З подання №113-07-3610 від 02.07.2020 року вбачається, що ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до обласної профспілкової організації ПрАТ «Львівобленерго» за згодою на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця ОСОБА_1 з підстав передбачених пунктом 7 статті 40 КЗпП України: за появу на роботі в нетверезому стані 23 червня 2020 року (а.с.59).

Згідно витягу з протоколу засідання президії профкому ПрАТ «Львівобленерго» №12 від 03.07.2020 року було прийнято рішення дати згоду роботодавцю на розірвання трудового договору з майстром ОВБЕ 2 групи Старосамбірського РЕМ ОСОБА_1 згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані 23.06.2020р (а.с.61-62).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 03.07.2020, які він надав на засіданні президії профкому ПрАТ «Львівобленерго» вбачається, що він не заперечує, що був у нетверезому стані та просив вибачення за свою поведінку 23.06.2020 року, запевняв, що такий випадок більше не повториться (а.с.60).

З копії акту від 07.07.2020р. та пояснень ОСОБА_22 вбачається, що на адресу проживання ОСОБА_1 виїжджала комісія з метою вручення останньому наказу про звільнення та трудової книжки, однак останній відмовився їх отримати (а.с.64-65).

07.07.2020. на адреси проживання, перебування та знаходження майна ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , були надіслані цінні листи з описом вкладення із копією наказу про звільнення №1260к від 07.07.2020 року, розрахунковим листом, а також роз`ясненням про необхідність прибути у відділ кадрів ПрАТ «Львівобленерго» для отримання трудової книжки, що підтверджується копіями накладних та описами вкладення у цінні листи (а.с.66-72).

З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 316 від 23.06.2020 вбачається, що у ОСОБА_1 встановлено попередній діагноз - алкогольне сп`яніння. хворий ОСОБА_1 оглянути себе не дозволяє, від транспортування відмовився (а.с.121 ).

Згідно листа № 2271/8-1-13 від 22.09.2020 адресованого ОСОБА_1 встановлено, що бригада ШМД може запідозрити стан алкогольного спяніння вказавши про це у обліковій документації (а.с.140)

Так, при вирішенні спору, необхідно встановити, чи вчинив ОСОБА_1 дисциплінарне правопорушення, зокрема чи підтверджується факт перебування останнім у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці у робочий час, чи дотримано відповідачем порядку встановленого законом щодо прийняття рішення про звільнення з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, та чи не було прийнято вказане рішення в період тимчасової непрацездатності позивача, або у період перебування працівника у відпустці, чи є підстави для поновлення останнього на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З цією метою, при встановленні факту перебування ОСОБА_1 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння суд зважує на наступне.

23.06.2020 близько 16 год, тобто у робочий час, позивача було виявлено у службовому кабінеті юриста Старосамбірського РЕМ, що є територією місця його роботи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах із порожнини рота, нечітка розмова, порушена координація рухів. Вказаний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , матеріалами відео фіксації, письмовими поясненнями працівників РЕМ. Разом з тим, попередній діагноз - алкогольне сп`яніння був встановлений працівниками швидкої медичної допомоги 23.06.2020. Вказані докази повністю узгоджуються між собою, не суперечать один одним та підтверджують фактичні обставини справи.

Крім того, факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 23.06.2020 на робочому місці, зокрема під час виконання ним службових обов`язків до моменту його виявлення на території Старосамбірського РЕМ, підтверджено показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , котрі суд вважає правдивими.

У зв`язку із цим, пояснення позивача, про те, що 23.06.2020 він не вживав алкогольні напої, та не міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Будь-яких доказів, на спростування доказів сторони відповідача з даного приводу позивачем не надано.

Одночасно, суд не визнає обґрунтованими покликання позивача на те, що направлення на медичний огляд від 23.06.2020, Акт про відмову ОСОБА_1 , від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння, Акт про появу на роботі у стані алкогольного спяніння, вимога щодо надання пояснень складені без його присутності, а тому не можуть бути доказом у справі, виходячи з наступного.

Нормами КЗпП України не передбачено вимог щодо виду, обсягу та порядку оформлення документів, на підставі котрих встановлено стан сп`яніння працівника.

Вище перелічені документи, що стали підставою для припинення трудових відносин з позивачем були складені відповідно до Інструкції про порядок відсторонення від роботи працівників, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, котрі, в силу п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 підлягають оцінці судом.

Жодних даних, на підставі котрих би суд міг піддати сумніву щодо місця, часу та субєктного складу їх оформлення, судом за наслідками дослідження доказів у їх сукупності в судовому засіданні не здобуто. А фактичні дані, з приводу чого такі були складені, повністю узгоджуються з показами свідків, електронними доказами та іншими документами.

Одночасно, в судовому засіданні не надано жодних доказів про те, що 23.06.2020 або 07.07.2020 позивач був відсутнім на роботі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, чи перебував у відпустці не надано.

Копія медичної картки амбулаторного хворого не може бути належним доказом того, що останній не міг перебувати на робочому місці у зв`язку із хворобою, оскільки не містить даних про звільнення від роботи.

Крім того, надаючи оцінку правовій природі спору, що виник між сторонами суд зважує на наступне.

Розірвання трудового договору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається в межах вирішення питання щодо накладення дисциплінарного стягнення.

Так, згідно ст. 147 КЗПП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

При цьому, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147-1 КЗпП України..

Дисциплінарне стягнення у відповідності до ст. 148 КЗпП України застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

З цього слідує, що звільнення за появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння є відповідною реакцією роботодавця до проступку працівника.

З огляду на це, суд прийшов до переконання, що 23.06.2020 ОСОБА_1 на робочому місці перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням трудової дисципліни, рішення про звільнення прийнято роботодавцем, в межах строків притягнення до дисциплінарної відповідальності за відсутності обставин звільнення його від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Одночасно, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження позивача, про те, що відповідач не повідомляв його про час та місце розгляду подання роботодавця щодо його звільнення, що унеможливило його присутність та можливість застосування передбачених законодавством засобів правового захисту від незаконного звільнення.

Зокрема, як вбачається із протоколу засідання президії профкому ПрАТ «Львівобленерго» №12 від 03.07.2020 року та пояснень ОСОБА_1 , письмових, та наданих у судовому засіданні такий брав участь у засіданні первинної профспілкової організації, де вирішувалося питання щодо вчинення ним дисциплінарного проступку.

Рішенням профспілкової організації надано згоду роботодавцю на розірвання трудового договору з позивачем згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України.

З цього слідує, що відповідачем дотримано вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України, та звільнення проведено за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Крім того, надаючи оцінку доводам позивача з приводу незаконність оспорюваного наказу, через відсутність відсторонення від роботи суд виходить з наступного.

У п. 25 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння працівники можуть бути звільнені з роботи в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Головою правління ПАТ «Львівобленерго» затверджено та погоджено головою профкому ПАТ «Львівобленерго» Інструкцію про порядок відсторонення від роботи працівників, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Суд погоджується з доводами позивача, що згідно п.3.1 інструкції керівники всіх рівнів у разі виявлення випадків п`янства, алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних або токсичних речовин зобов`язані відповідно до ст. 46 КЗпП України негайно відсторонити працівника від роботи письмовим розпорядженням.

При цьому, відповідно 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, КЗпП України не передбачено обов`язкової умови для застосування підстави для звільнення передбаченої п.7 ст. 40 КЗпП України такої як відсторонення працівника від роботи, так само як інструкцією не передбачено, що без наявності письмового розпорядження про відсторонення працівника від роботи, питання щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не може бути вирішеним роботодавцем.

У зв`язку із цим, суд критично розцінює твердження позивача щодо незаконності наказу про звільнення з підстав відсутності даних про відсторонення працівника від роботи.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, котрі не викликають сумніву, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки звільнення позивача було проведено відповідно до вимог трудового законодавства за наявності правових підстав.

Зокрема, перебування позивача у робочий час на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено актами, складеними та підписаними трьома посадовими особами роботодавця, вимогою, картою виїзду ШМД, відеоматеріалами, а також письмовими поясненнями працівників ПрАТ «Львівобленерго», поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, той факт, що позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за направленням відповідача, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, профспілкова організація надала згоду на його звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП, та трудовий договір було розірвано не у період звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці .

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором, або за відсутності підстав для звільнення.

Суд вважає, що позивачем не доведено підстав для поновлення на роботі, оскільки оспорюваний наказ про припинення трудового договору з позивачем, відповідачем прийнято відповідно до підстав та порядку визначеному КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Так як суд не вбачає підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки твердження щодо незаконного звільнення не знайшли свого підтвердження в суді, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до переконання, що судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 36, 40, 43, 46, 139, 140, 233, 235 КЗпП, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 139, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 360 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в позовних вимогах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про скасування наказу ПрАТ «Львівобленерго» № 1260к від 07.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді майстра (ОВБЕ) 2 групи Старосамбірскього РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з 08.07.2020, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.07.2020 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2021.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: Львівська область, Старосамбірський район, с.Конів, РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», місце знаходження - м.Львів, вул.Козельницька, 3, .

Головуюча суддя Сабара Л.В.