Справа № 368/282/21
Рішення

Іменем України

"30" липня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка була набута ОСОБА_4 на підставі рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 року.

Мотивував заяву тим, що рішенням виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. ОСОБА_4 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про передачу ОСОБА_4 безкоштовно земельну ділянку у приватну власність площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянка в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на і земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року. Проте дію ст.23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 р. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Пунктом 3 Декрету було визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені

Згідно правової позиції в постанові Верховного суду України від 30.U5.2U і Z р. у іраві №6-31 цс 12 визначено, що пунктом З Декрету Кабінету Міністрів України від 26 іудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність 7 підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що пратили чинність, деяких законодавчій актів України», але був чинний на момент тикнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної іасності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ілянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових окументах.

Таким чином, згідно п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року та п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» на підставі рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. ОСОБА_4 набув права власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Як було зазначено вище за життя ОСОБА_4 згідно рішення міської ради належала земельна ділянка площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_4 заповіт на все своє майно, в тому числі вищезазначену земельну ділянку, складено не було.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишились його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_4 не залишилось.

У зв`язку з відкриттям спадщини Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_4 .

Після прийняття спадщини ОСОБА_4 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка залишились після ОСОБА_4 .

В нотаріальній конторі Позивачу повідомили, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, необхідно надати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме державний акт. Проте, Позивач не зміг надати нотаріусу державний акт на ім`я ОСОБА_4 , оскільки за життя він його не виготовив та не отримав.

На підставі вказаного рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від

15.07.1994 р. Позивач звернулась до землевпорядної організації для розробки виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Однак, в землевпорядній організації пояснили, що на даний час розробити технічну документацію не можна, оскільки в рішенні про передачу земельної ділянки вказаний померлий ОСОБА_4 .

Таким чином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 за життя не було отримано правовстановлюючих документ на земельну ділянку на своє ім`я, Позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво на спадщину, тому для успадкування земельної ділянки Позивачу необхідно звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю.

Судом встановлено, що рішенням виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. ОСОБА_4 було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 12.07.1994 р. було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про виділення земельних ділянок громадянам міста для садівництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишились його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_4 не залишилось.

У зв`язку з відкриттям спадщини позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_4 .

Після прийняття спадщини ОСОБА_4 позивач звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка залишились після ОСОБА_4 .

В нотаріальній конторі Позивачу повідомили, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, необхідно надати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме державний акт. Проте, Позивач не зміг надати нотаріусу державний акт на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_4 заповіт складено не було.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1218 ч.1 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Наданий позивачем витяг з рішення Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,12 га не є допустимим доказом, так як має виправлення у виді закреслення надрукованого тексту про цільове призначення земельної ділянки і внесення від руки запису про інше цільове призначення земельної ділянки і ці виправлення не посвідчені в установленому порядку. Також позивачем надано витяг з рішення Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. де вже зазначено про передачу земельної ділянки у довічне успадковане володіння ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,12 га не є допустимим доказом , що не є допустимим доказом, так як не відповідає в повній мірі змісту вказаного рішення яким було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією рішення, витребуваного ухвалою суду від 25.05.2021 року. Наданий позивачем витяг з рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. про затвердження рішення виконкому від 25.05.1994 року про надання земельної ділянки під індивідуальне будівництво ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 не є допустимим доказом, так як не відповідає змісту рішення від 12.07.1994 р 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 12.07.1994 р. яким було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про виділення земельних ділянок громадянам міста для садівництва, що підтверджується копією рішення, витребуваного ухвалою суду від 25.05.2021 року.

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України позивач не довів, що до складу спадщини входить земельна ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Тому в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст.1218 ч.1, 1223 ч.2, 1261 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 09.08.2021 року.

Суддя В.І. Кириченко