РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 465/2494/21

провадження у справі №2/0285/677/21

17 серпня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

відповідача: ОСОБА_4 - не прибув,

третьої особи: представника - Заруцького В.С. ,

розглянувши в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на автомобіль та скасування реєстрації транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та 22 червня 2021 року уточнивши позовні вимоги остаточно просив: визнати за ним право власності на автомобіль "ЗАЗ-Сенс", 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; скасувати реєстрацію зазначеного транспортного засобу за ОСОБА_4 від 20.07.2016 року у підрозділі 5641 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області Головного сервісного центру МВС; скасувати реєстрацію зазначеного транспортного засобу за ОСОБА_3 від 23.07.2016 року у підрозділі 1844 Регіонального сервісного центру МВС у Житомирській області (а.с. 72).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він був власником спірного автомобіля "ЗАЗ-Сенс", 2013 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного від 27.10.2015 року серії НОМЕР_2 . 17.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір оренди, відповідно до умов якого позивач передав у користування транспортний засіб у строк до 17.01.2016 року. Однак після спливу строку оренди ОСОБА_6 автомобіль власнику не повернув, та підробивши підпис ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу автомобіля від 19.07.2016 року, продав вказаний транспортний засіб ОСОБА_4 . У подальшому, через чотири дні, 23.07.2016 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого продав спірний автомобіль ОСОБА_3 . По факту незаконного заволодіння транспортного засобу порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України № 0002454, в межах якого проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку судового експерта № 6/212 від 11.04.2019 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 19.07.2016 року у графі "Продавець" - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. У ході кримінального провадження спірний автомобіль повернуто ОСОБА_1 та він перебуває у позивача. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля від 19.07.2016 року ОСОБА_1 не підписував, а тому вказаний правочин в силу вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним та не породжує жодних юридичних наслідків, відтак ОСОБА_4 та в подальшому ОСОБА_3 не набули права власності на автомобіль. Реєстрація спірного автомобіля за ОСОБА_4 та в подальшому за ОСОБА_3 порушує право власності позивача на спірний автомобіль.

7 липня 2021 року представник Головного сервісного центру МВС подав письмові пояснення, у яких просив відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, позивач не позбавлений можливості звернутись з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортного засобу. Крім того, у межах кримінального провадження № 0002454 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України судом вирок не ухвалений, а висновок судової почеркознавчої експертизи не має наперед встановленої сили, оскільки такий доказ не перевірений судом на предмет належності та допустимості. Також, заявлені позовні вимоги про скасування реєстрації транспортного засобу в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства (а.с. 94).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем, а тому підстави для скасування реєстрації транспортного засобу за ним - відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях третьої особи на позов.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був власником спірного автомобіля "ЗАЗ-Сенс", 2013 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного від 27.10.2015 року серії НОМЕР_2 (а.с. 25).

17.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір оренди, відповідно до умов якого позивач передав у користування останньому спірний транспортний засіб у строк до 17.01.2016 року (а.с. 38-40).

19.07.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_4 придбав спірний автомобіль (а.с. 41).

20.07.2016 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на автомобіль у підрозділі 5641 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області Головного сервісного центру МВС (а.с. 46).

23.07.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав спірний автомобіль (а.с. 42).

23.07.2016 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на автомобіль у підрозділі 1844 Регіонального сервісного центру МВС у Житомирській області Головного сервісного центру МВС (а.с. 46).

По факту незаконного заволодіння транспортного засобу порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України № 0002454, в межах якого проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку судового експерта № 6/212 від 11.04.2019 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 19.07.2016 року у графі "Продавець" - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 27).

У ході кримінального провадження спірний автомобіль повернуто ОСОБА_1 та він перебуває у позивача, про що сторони в судовому засіданні не заперечили.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; або якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати у зв`язку із пред`явленням позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Оскільки укладенням договорів купівлі-продажу транспортного засобу від 19 та 23 липня 2016 року фактично оспорюється право власності позивача на спірний автомобіль, тому, в силу вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав.

При цьому, суд звертає увагу на те, що лише сторони договору вправі звернутись до суду із позовом про визнання такого договору недійсним. Позивач є стороною договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 19 липня 2016 року, однак не є стороною наступного договору купівлі-продажу цього ж автомобіля від 23 липня 2016 року, тому звернення до суду із позовом про визнання недійсним лише першого правочину - було би неефективним способом захисту порушених прав позивача, з огляду на те, що після укладення договору купівлі-продажу від 19 липня 2016 року, автомобіль був вдруге відчужений на підставі правочину від 23 липня 2016 року.

Крім того, звернення позивача до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння також є неналежним способом захисту порушених прав, оскільки як встановлено судом, автомобіль перебуває у користуванні позивача, а не відповідачів (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2019 року № 645/3602/16-ц).

Таким чином, звернувшись до суду із позовом про визнання права власності на автомобіль та скасування реєстрації транспортного засобу, позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту порушених прав та інтересів.

Як встановлено судом, згідно висновку експерта № 6/212 від 11.04.2019 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 19.07.2016 року у графі "Продавець" - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Отже, ОСОБА_4 не набув право власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року, та в подальшому не мав права укладати договір купівлі-продажу автомобіля від 23.07.2016 року й відчужувати вказаний транспортний засіб ОСОБА_3 .

Оскільки укладенням зазначених правочинів від 19 та 23.07.2016 року та реєстрації спірного автомобіля у Регіональних сервісних центрах МВС за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично оспорюється право власності позивача на автомобіль, то позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Доводи представника третьої особи про те, що позовні вимоги про скасування реєстрації транспортного засобу, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, не заслуговують на увагу, оскільки спір виник між фізичними особами: позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 щодо права власності на спірне майно - автомобіль. Вимоги ж щодо скасування реєстрації транспортного засобу є похідними за своїм характером та залежать від вирішення питання щодо права власності на спірне майно. Позивач звернувся до суду саме з метою захисту свого особистого майнового інтересу, відповідно спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 340/726/15.

Також не заслуговують на увагу доводи представника третьої особи про те, що в межах кримінального провадження не ухвалено вирок, тому висновок судової експертизи в межах досудового розслідування не має правового значення у зазначеній цивільній справі, оскільки вказаний висновок судової почеркознавчої експертизи № 6/212 від 11.04.2019 року в силу вимог ст.ст. 77, 78, 79, 80, є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, який підтверджує істотні обставини у зазначеній цивільній справі.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати право власності на автомобіль "ЗАЗ-Сенс", сірого кольору, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживаючого: АДРЕСА_1 ).

Скасувати реєстрацію транспортного засобу "ЗАЗ-Сенс", сірого кольору, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживаючого: АДРЕСА_2 ) від 20 липня 2016 року у підрозділі 5641 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області Головного сервісного центру МВС.

Скасувати реєстрацію транспортного засобу "ЗАЗ-Сенс", сірого кольору, 2013 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаючого: АДРЕСА_3 ) від 23 липня 2016 року у підрозділі 1844 Регіонального сервісного центру МВС у Житомирській області Головного сервісного центру МВС.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаючого: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживаючого: АДРЕСА_2 ) користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2 790,75 гривень по 1 397,38 гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 18 серпня 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків