ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5383/20 Номер провадження 22-ц/814/1391/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що з 14.08.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Сімейні відносини між сторонами не склалися у зв`язку з різними поглядами на життя, тому більше року вони проживають окремо. Просив розірвати укладений 14.08.2009 року шлюб між сторонами та визначити місце проживання їхнього малолітнього сина з ним, так як вважає, що зможе забезпечити сину кращі умови, а ніж ОСОБА_2 . Вказує, що він має власне житло, стабільний офіційний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, в свою чергу, мати дитини власним житлом не забезпечена, квартиру орендує, окрім того офіційно не працює. Зазначає, що його батьки готові допомогти виховувати сина, у той час, як відповідач є сиротою та не має рідних, які допомогли б у вихованні сина.

У грудні 2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що з квітня 2018 року сторони проживають окремо. Останні три роки, та на час подання позову, дитина постійно проживає з нею, знаходиться на її утриманні, батько інколи надає матеріальну допомогу, з сином бачиться на вихідних. Вона не заперечує проти спілкування сина з батьком, тому перешкод у їхньому спілкуванні не чинить. Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком буде шкодити та суперечити інтересам сина, оскільки останній звик до створених нею умов життя, тому просила позов її задовольнити та визначити місце проживання сина з нею. Окрім визначення місця проживання дитини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 3 000 грн 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 14 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 591 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_2 ».

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини з батьком - залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Після розірвання шлюбу між батьками визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 000 грн 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції, врахувавши висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, вислухавши думку дитини, не встановив істотних обставин, які б переконливо свідчили про те, що місце проживання дитини не може бути визначено з матір`ю, яка належно турбується про сина, підстав для зміни установленого порядку життя дитини не знайшов.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати або змінити рішення суду в частині визначення місця проживання дитини та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що органи державної влади мають обов`язок дотримуватись національного законодавства у сфері охорони дитинства, до складу якого не входить законодавство, що передбачає пріоритет у одного із батьків в частині батьківських прав та обов`язків щодо дитини. Вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місця проживання з батьком, так як він забезпечений житлом, має офіційне місце роботи та стабільний дохід, має позитивну характеристику, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Вказує, що допомагає сину в навчанні, забезпечує дитину усім необхідним. Окрім того, він проживає разом зі своїми батьками, дідусем та бабусею сина, які допомагають у вихованні дитини. Вважає, що мати дитини не може забезпечити дитину усім необхідним так як вона не має власного житла, офіційно не працює, є сиротою, у вихованні дитини їй ніхто не може допомогти. Окрім того, під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 його зраджувала з іншим чоловіком про що відомо сину.

ОСОБА_1 , зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав обставини, які не відповідають дійсності, а саме: те що дитина висловлює прихильність до обох батьків, прямо заявляє про те, що любить їх обох та не може обирати між ними. Проте, при розмові з сином, останній повідомив, що говорив зовсім інше, а саме: «що хочу проживати з батьком, бабусею та дідусем».

В апеляційній скарзі, при вирішенні спору, просить врахувати рівність прав щодо дитини та визначити місце проживання сина з батьком, враховуючи як найкращі інтереси дитини.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком буде шкодити інтересам дитини. Після того, як вона та чоловік стали проживати окремо, дитина весь час проживала з нею, і чоловік проти цього не заперечував. Син проживає разом з нею, він звик до створених умов проживання та навчання, має облаштоване робоче місце. Вона слідкує за режимом та калорійністю харчування дитини. Вказує, що є сиротою та перебуває на черзі для отримання житла.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися в судове засідання апелянта та його представника, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі 14 серпня 2009 року зареєстрували шлюб. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 94 від 18.12.2020 року (а.с. 63-68), малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сім років проживає в орендованій квартирі з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

17.11.2020 року спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було здійснено обстеження умов проживання дитини та встановлено, що квартира з усіма комунальними зручностями, загальною площею 38,0 кв.м, розташована на 3-му поверсі триповерхового будинку та складається з однієї кімнати, коридору, кухні та ванної кімнати. Санітарно-гігієнічні умови добрі, у квартирі чисто та охайно, зроблено ремонт, у наявності необхідні для проживання меблі, побутова техніка, речі для повсякденного вжитку та продукти харчування. Для дитини передбачено окреме ліжко для сну та відпочинку, є шафа для одягу, стіл для навчання, шкільне приладдя, комп`ютер, сезонний одяг та взуття, іграшки, книжки, особисті речі дитини; для дитини є все необхідне для її повноцінного розвитку та відпочинку. За результатами оцінки потреб особи з`ясовано, що мати спроможна виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Складних життєвих обставин в родині не виявлено, дана сім`я не рекомендована на облік сімей, що опинилися у складних життєвих обставинах.

Комісією встановлено, що ОСОБА_2 на диспансерному обліку не перебуває, на лікуванні не знаходиться.

17.11.2020 року спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було відвідано батька дитини - ОСОБА_1 , який проживає разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено, що квартира з усіма комунальними зручностями, загальною площею 69,4 кв.м, розташована на 9-му поверсі десятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати та туалету. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, у наявності необхідні для проживання меблі, побутова техніка, речі для повсякденного вжитку та продукти харчування. Для дитини передбачено окреме ліжко для сну та відпочинку, є шафа для одягу, стіл для навчання, іграшки; для дитини створені належні умови для її повноцінного зростання. За результатами оцінки потреб особи з`ясовано, що батько спроможний виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Складних життєвих обставин в родині не виявлено, дана сім`я не рекомендована на облік сімей, що опинилися у складних життєвих обставинах.

Встановлено, що ОСОБА_1 пройшов профілактичний наркологічний огляд. Ознак психічних розладів, пов`язаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами не виявлено.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України для з`ясування думки дитини 18.11.2020 року спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_3 . У ході розмови хлопець повідомив, що проживає разом з мамою у квартирі, де у нього є іграшки, книжки та особисті речі. У подальшому він бажає жити разом мамою, а з батьком їздити на заняття до басейну, спілкуватися та проводити вільний час у вихідні дні.

Комісією вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , та визначаючи місце проживання сина разом з нею, суд першої інстанції виходив з того, що хлопчик виявляє прихильність до обох батьків, прямо заявляє, що любить їх обох та не готовий обирати між ними. Судом встановлено, що батько дитини намагається схилити сина до бажання проживати з ним, дитина надто обізнана про подробиці стосунків між батьками. Також встановлено, що мати дитини належно турбується про сина та підстав змінювати установлений порядок життя дитини, суд не знайшов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як убачається із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною третьою ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Таким чином, визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при вирішенні спору мають першочергове значення саме найкращі інтереси дитини.

Встановлено, що з першого класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався в Кременчуцькому ліцеї № 25 «Гуманітарний колегіум» Кременчуцької міської ради Полтавської області. На час прийняття судового рішення був учнем 4-В класу. Згідно інформації адміністрації ліцею вихованням дитини займається мати, яка підтримує зв`язок з класним керівником, контролює освітній процес дитини, бере активну участь у шкільному житті сина, піклується про його стан здоров`я. Зауважень з боку вчителів до особистої гігієни дитини та його зовнішнього вигляду немає. Дитина не пропускає шкільні заняття без поважної причини.

За період навчання дитини, батько жодного разу не відвідував батьківські збори, з класним керівником не спілкувався, навчанням та поведінкою дитини особисто не цікавився.

З матеріалів справи вбачається, що в обох батьків створено належні умови для проживання малолітньої дитини. Обоє батьків позитивно характеризуються, не перебувають на обліках щодо психічних захворювань чи залежностей, є законослухняними громадянами, та в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Встановивши, що ОСОБА_3 , є малолітнім, який досить тривалий час проживає разом із матір`ю, яка піклується про нього належним чином, забезпечує його розвиток та виховання, слідкує за здоровим харчуванням дитини, утримує його матеріально, та не створює перешкод для спілкування сина з батьком, суд прийшов до вірного висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю буде узгоджуватися з положеннями ст. 162 СК України.

На час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. При таких обставинах, суд першої інстанції правильно врахував інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце проживання вагомих підстав немає.

В доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує, що в судовому засіданні син висловив бажання проживати разом з ним, бабусею та дідусем, що судом першої інстанції не враховано.

Зі слів дитини, заслуханої в суді першої інстанції, вбачається, що батько допомагає хлопчику в навчанні, батько турбується про нього, останній любить проводити час с ним в кафе. Малолітньому ОСОБА_3 , не подобається те, що мама обмежує його у часі який він проводить в телефоні, негативно сприймає рекомендації матері з приводу харчування та обмежень його у вживанні шкідливої їжі.

З технічного запису судових засідань колегією суддів встановлено, що позивач негативно відзивається про матір дитини у присутності останнього, дитина надміру обізнана про стосунки які склалися між батьками, що беззаперечно відображається на формуванні думки сина про маму, впливає на його відношення до неї, а також значно впливає на свідомість дитини, сприйняття нею ситуації яка склалася.

Встановлено що ОСОБА_2 турбується про здоров`я дитини та приділяє значну увагу вихованню та навчанню сина, слідкує за дотримання особистої гігієни, режиму харчування, фізичним та емоційним розвитком дитини.

Доводи апеляційної скарги, про те, що мати малолітнього є сиротою, у неї відсутні доходи для утримання сина та проживання її в орендованій квартирі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є визначальними в даних правовідносинах. Наявність у ОСОБА_1 власного житла, стабільного доходу та той факт, що у вихованні сина йому допомагатимуть його батьки, також не є достатніми підставами визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки матеріальне забезпечення батьків не свідчить про забезпечення найкращих інтересів дитини. Законом не заборонено надавати матеріальну допомогу тому з батьків, з ким залишиться проживати дитина.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд першої інстанції надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Визначення судом місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином, оскільки не обмежує його у праві спілкування з сином, прийняття участі у його вихованні, не позбавляє обов`язку піклуватися про здоров`я сина та стан його розвитку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 проживає разом зі своїми батьками (бабою та дідом дитини), які допомагають у вихованні хлопчика, колегія суддів відхиляє, оскільки у даній справі спір стосується визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків, а не вирішує питання про участь у вихованні дитини дідуся і бабусі.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Доводи в частині вирішення питання про стягнення аліментів зводяться фактично до незгоди з визначенням місця проживання дитини. Доказів того, що сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі він не може, ОСОБА_1 не навів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідач не надав суду переконливих доказів, що проживання сина разом з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.08.2021.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль