Дата документу 03.08.2021 Справа № 314/1384/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/1384/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/2023/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМШЛЯХБУД», керівника Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, треті особи: Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети «Дніпровські вогні», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Вільнянська міська рада Запорізької області, про звільнення земельної ділянки від коріння дерев, чагарнику та іншого сміття,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», керівника Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, треті особи: Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети «Дніпровські вогні», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про звільнення земельної ділянки від коріння дерев, чагарнику та іншого сміття.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.03.2020 року виявила, що відповідач, без відповідного дозволу самовільно зайняв земельну ділянку та використав під звалище залишків дерев - коріння від них та іншого сміття зачистки дороги як виробничої діяльності біля кладовища с. Грізне Вільнянського району.

Відповідач зазначав, що має дозвіл на такі дії Любимівської сільської ради, проте дозволу не надав.

Вона з письмовою заявою звернулась до відповідача щодо звільнення та очищення земельної ділянки від коріння дерев та сміття, проте відповіді не отримала.

Діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку оцінила в 50 000 грн.

На підставі зазначеного просила зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку від коріння дерев, сміття та привести до первинного стану земельну ділянку площею 30-50 соток біля кладовища с. Грізне Вільнянського району Запорізької області; зобов`язати прокурора як представника держави реагувати на самовільне захоплення земельної ділянки та засмічення цієї земельної ділянки шляхом подачі позову до суду; зобов`язати Геокадастр притягнути до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки та забруднення відповідальних осіб відповідача; зобов`язати редакцію газети направити свого кореспондента на місце звалища коріння та дати публікацію в газеті про хід судового розгляду та прийнятого рішення судом; стягнути з відповідача на її користь судові витрати та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2021 року залучено до участі у справі правонаступника Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області - Вільнянську міську раду Запорізької області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на наявність підстав для відводу судді, порушення її прав, бездіяльність прокурора, нез`явлення позову до третіх осіб, неналежну оцінку доказів, спричинення їй морально шкоди, не вирішення питання про судові витрати, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ТОВ «Ремшляхбуд» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позивач не ідентифікувала земельну ділянку, не надала доказів використання земельної ділянки в якості звалища, не зазначила які її права порушені товариством, не обґрунтувала розмір моральної шкоди, позовні вимоги не доведені належними доказами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності в неї права відносно вказаної земельної ділянки, вимога зобов`язати прокурора здійснити відповідне реагування є неприпустимою, позовні вимоги до третіх осіб є неналежним способом захисту, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», керівника Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, треті особи: Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети «Дніпровські вогні», Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про звільнення земельної ділянки від коріння дерев, чагарнику та іншого сміття, посилаючись на те, що ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» без відповідного дозволу самовільно зайняв земельну ділянку та використав під звалище залишків дерев - коріння від них та іншого сміття зачистки дороги як виробничої діяльності біля кладовища с. Грізне Вільнянського району.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України).

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_1 обрала способом захисту своїх прав:

- зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку від коріння дерев, сміття та привести до первинного стану земельну ділянку площею 30-50 соток біля кладовища с. Грізне Вільнянського району Запорізької області;

- зобов`язати прокурора як представника держави реагувати на самовільне захоплення земельної ділянки та засмічення цієї земельної ділянки шляхом подачі позову до суду;

- зобов`язати Геокадастр притягнути до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки та забруднення відповідальних осіб відповідача;

- зобов`язати редакцію газети направити свого кореспондента на місце звалища коріння та дати публікацію в газеті про хід судового розгляду та прийнятого рішення судом;

- стягнути з відповідача на її користь судові витрати та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у позивача права володіння, користування та/або розпорядження земельною ділянкою, щодо якої заявлені позовні вимоги.

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких ідентифікуючих ознак земельної ділянки, щодо якої заявлені позовні вимоги, наданий ОСОБА_1 наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 29 грудня 2015 року №136 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність безоплатно земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею орієнтовно 12 га із земель резерву та запасу, розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля с. Грізне Вільнянського району Запорізької області в контурі 516, 517, не свідчить про наявність у ОСОБА_1 прав на спірну ділянку.

Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення саме відповідачем ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» дій щодо самовільно зайняття земельної ділянки та використання під звалище залишків дерев.

Матеріали справи містять докази звернення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ст. 356 КК України, проте, будь-які остаточні процесуальні рішення або судові рішення щодо вказаної події не надані.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про зобов`язання прокурора здійснити відповідне реагування не підлягає задоволенню, оскільки ухвалення такого судового рішення з огляду на встановлені Законом України «Про прокуратуру» гарантії незалежності прокурора призведе до втручання в діяльність прокурора, що є неприпустимим.

Також, ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до третіх осіб у справі - Вільнянського районного комунального підприємства «Редакція газети «Дніпровські вогні», Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Відповідно до статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (стаття 48 ЦПК України).

Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (стаття 52 ЦПК України).

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї із сторін з метою захисту своїх суб`єктивних прав та інтересів (стаття 53 ЦПК України).

Сторони, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 ЦПК України, мають ще додаткові права, встановлені статтею 49 ЦПК України.

Оскільки відповідно до статей 43, 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на відміну від сторін обмежені в процесуальних правах, суд не вправі постановлювати щодо них рішення.

Відповідно до ст. ст. 263, 265 ЦПК України рішення у справі може ухвалюватися лише щодо сторін.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Також, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки, суд першої інстанції обґрунтовано встановив недоведеність порушення відповідачем прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 було надано в якості доказів світлокопії виконавчих листів №280/5573/20, видані 07 червня 2021 року Запорізьким окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області повторно розглянути спільне звернення ОСОБА_1 , Доненка в частині питання щодо запропонування фермерам ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 добровільно здійснювати меценатську діяльність у вигляді благоустрою там, де вони живуть та працюють - уборка вулиць сіл, ремонт доріг вулиць сіл, вивіз сміття, водопровід, газопровід, території кладовищ; зобов`язання Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області надати відповідь на письмовий запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 10.07.2020 року про надання згоди сільради для ТОВ «Ремшляхбуд» на засипку сміттям території МТФ в с. Грізне Вільнянського району Запорізької області.

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача). Однак, наявності таких об`єктивних обставин позивачем ОСОБА_1 не наведено, а судом не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на недовіру до судді першої інстанції не заслуговує на увагу з огляду на заступне.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частини 2-4 статті 36 ЦПК України).

Стаття 37 ЦПК України передбачає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 ЦПК України судді може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).

ОСОБА_1 не скористалась своїм правом заявити під час розгляду справи в суді першої інстанції відвід судді.

Окрім того, доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційні скарги не містять.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова