Справа №641/1631/21
Провадження № 2/642/1178/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

09 серпня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря -Алфьорової І.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебували в шлюбі з 27.08.2010 по 11.01.2019. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2019 (справа №641/8833/18) шлюб було розірвано, дитина залишилася проживати разом із нею. На даний час син проживає із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вона забезпечує дитину усім необхідним для життя та повноцінного розвитку, відповідач ніякої участі у житті сина не приймає. Питання щодо місця проживання ними не врегульоване, у зв`язку із чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду в м. Харкові від 05.03.2021 справу передано на розгляд Ленінського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.04.2021 відкрито провадження у справі у спрощеному порядку з повідомленням сторін.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

До судового засідання 09.08.2021 року позивач та її представник - адвокат Тимошенко Д.В. не з`явилися. Адвокат Тимошенко Д.В. надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до судового засідання також не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що підтримує позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Надав суду висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом матір`ю ОСОБА_1 .

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 09.08.2021 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2010 року по 11.01.2019 рік.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2019 (справа №641/8833/18) цей шлюб було розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Комінтернівським відділом ДРАЦС Харківського міського управління юстиція 29.07.2014 року.

Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи цей спір по суті, суд виходить з наступного.

З висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити його місце проживання разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

У висновку зазначено, що ОСОБА_2 був запрошений до спеціаліста Департаменту служб для з`ясування його ставлення до зазначеного питання, але не з`явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав. ОСОБА_1 повідомила, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом з нею, вона самостійно утримує сина, піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Малолітній ОСОБА_3 фактично мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 30.06.2021 року, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку.

Позивачка займає посаду продавця непродовольчих товарів у ТОВ «Епіцентр К», має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно з довідки, наданої адміністрацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №1» Харківської міської ради, де ОСОБА_3 перебуває на обліку, вбачається, догляд за дитиною та рекомендації лікарів здійснює мати, ОСОБА_1 . Батько дитини, ОСОБА_2 станом здоров`я сина не цікавиться, до поліклініки з цього приводу не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України).

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Досліджені у справі докази свідчать про те, що позивачка добросовісно виконує батьківські обов`язки щодо малолітнього сина, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує сина усім необхідним. Суд констатує відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Ухвалюючи рішення, суд першочергово враховує інтереси дитини, його малолітній вік, постійне проживання із матір`ю, тісний зв`язок з нею, а також необхідність в цьому віці в постійній материнській ласці та турботі.

На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 160,161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 09 серпня 2021 року.

Суддя В.Г. Пашнєв