Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 638/118/21

провадження № 2/638/93/21

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Погудіної Д.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

06 січня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 березня 2008 був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 295, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2008 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 серпня 2008 року.

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 по справі № 638/161/19 з причин відсутності взаємного розуміння між сторонами, постійних побутових суперечок та різних характерів і погляді на життя. Після розірвання між сторонами шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом з матір`ю.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні дитини регулярно та у достатньому обсязі не приймає, а позивач, у свою чергу, не може матеріально забезпечувати сина всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання через недостатність коштів. Зазначила, що вона офіційно не працевлаштована та не має постійного доходу у вигляді заробітної плати чи з іншого джерела, про що обізнаний відповідач, проте надавати допомогу на утримання спільної дитини не бажає. Водночас вказала на те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, не перебуває у реєстрі боржників за іншими зобов`язаннями, інші аліментні зобов`язання у нього відсутні, стягнень за виконавчими листами не проводиться.

Крім того, у власності відповідача ОСОБА_2 знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме:

-Ѕ частка земельної ділянки, площею 0,05 га, яка знаходиться у Садівничому товаристві «ШАсі», ділянка № НОМЕР_3 а, Харківська область;

-Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 ;

-Двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ;

-Двокімнатна квартира АДРЕСА_3 ;

-Частка у трикімнатній квартирі АДРЕСА_4 .

У зв`язку із викладеним позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

08 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому із заявленими вимогами позивача не погоджується, просить стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 серпня 2021 року.

Відзив мотивовано тим, що в березні 2020 року відповідач втратив джерело отримання доходу, у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України «№ 211 від 11 березня 2020 року. Проте відповідач не припинив надання допомоги позивачу на утримання ОСОБА_3 , а перераховував кошти на рахунок позивача, що підтверджується копіями квитанцій. ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача народилась донька ОСОБА_4 . Відповідач також зазначає, що має заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 61273,64 грн. Щодо нерухомого майна, вказує на те, що частка у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , що була отримана відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 січня 2010 року, подарована 08 лютого 2021 ОСОБА_5 , співвласнику цієї квартири. В двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 проживає донька відповідача ОСОБА_6 . У цей час перебуває у скрутному матеріальному становищі, просить позов задовольнити частково, та стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів, починаючи з 05 серпня 2021 року.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, надала пояснення щодо відзиву відповідача, в яких зазначила, що не погоджується з викладеними доводами відповідача, вважає що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати позов без його участі та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 березня 2008 був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 295, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2008 року.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 серпня 2008 року.

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 по справі № 638/161/19. Після розірвання між сторонами шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом з матір`ю.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями частини другої статті 183 СК України встановлено, що у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином положеннями законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Матеріали справи свідчать, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 у період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року отримала заробітну плату в розмірі 7713,17 грн. За 2, 3 квартал 2020 року будь-який дохід не отримувала (а. с. 15).

Разом із тим, доводи про те, що ОСОБА_2 з початком введення карантинних обмежень на території України доходу не отримує, має заборгованість зі сплати комунальних послуг в розмірі 61 273, 24 грн, перебуває у тяжкому матеріальному становищі жодними належними та допустими доказами не підтверджено. Зокрема офіційних документів на підтвердження конкретного джерела (місця роботи) та розміру свого доходу або ж, навпаки, його відсутності відповідач суду не надав.

Крім того, такі доводи не є підставою для звільнення батька від обов`язку утримувати дитину.

Разом із цим, до позовної заяви, а також до відзиву надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими підтверджено наявність у ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна.

Стосовно стану здоров`я, суд бере до уваги, обоє батьків є фізично здоровими та працездатними, доказів будь-яких вад здоров`я дитини матеріали справи також не містять.

Відомостей щодо наявність у платника аліментів інших осіб на його утриманні, зокрема непрацездатних батьків, матеріали справи не містять.

Разом із цим, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також враховує, що сторони не заперечували той факт, що відповідач періодично інколи надавав допомогу позивачу на утримання сина .

Водночас надані ОСОБА_2 суду квитанції в якості належних доказів на підтвердження сплати аліментів суд не приймає, оскільки платником в них вказана інша особа, а не ОСОБА_2 , призначення платежу зазначено "переказ особистих коштів", а не аліменти на утримання дитини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, відповідно до вимог статті 182 СК України, стан здоров`я батьків, дитини, їхнє матеріальне становище, зокрема, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровим та працездатним, має на праві власності нерухоме майно, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, доходить висновку про задоволення позовних вимог частково, стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 06 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

За змістом частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду - 06 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь Держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .; РНОКПП: НОМЕР_4 , реєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ., РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 05 серпня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева