Справа № 648/2161/21
Провадження № 2/648/839/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року смт. Білозерка

Суддя Білозерського районного суду Херсонської області Кусік І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича про зняття арешту з майна (коштів),

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною якою вказав, що він є боржником за виконавчим листом, виданим Печерським районним судом м. Київ, про стягнення з нього на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованості. У червні 2019 році ОСОБА_1 дізнався, що в межах виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом відповідачем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Так, згідно постанови головного державного виконавця Білозерського РВДВС від 05 серпня 2021 року, на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника був накладений арешт, у тому числі і на пенсійну картку (рахунок) позивача, тому користуватися карткою ОСОБА_1 не може. Позивач наголосив, що арешт рахунку у банку на який надходять кошти саме лише пенсійних виплат і якими він не може користуватися, позбавляє його права розпоряджатися коштами, гідно утримувати себе та свою родиною, тому він вимушений звернутися до суду із позовною заявою про зняття арешту з коштів. Посилаючись на положення ст. 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, позивач просив суд зняти арешт з належного йому карткового рахунку НОМЕР_1 Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Відповідно до положень ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За положеннями ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення міститься у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.п. 11,12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (частина друга статті 82 Закону про виконавче провадження). Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ незалежно від місця виконання судового рішення.

Як зазначено в п. 5 вказаної постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першою статті 205 ЦПК.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено вимогами статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, оскільки арешт накладено на майно особи з метою забезпечення виконання рішення суду, вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні ВП № 44443183 та його стороною, а арешт на спірне майно було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження для забезпечення виконання рішення суду, то ОСОБА_1 не може виступати позивачем та пред`являти позов про зняття арешту з належного йому майна, оскільки така справа не підлягає розгляду у позовному провадженні, а може звернутись до суду, який видав виконавчий документ (ст. 448 ч.1 ЦПК України) зі скаргою на дії державного виконавця в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Вимогами ст. 5 ЦПК України визначені, способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на висновок суду про неможливість розгляду судом даної заяви в рамках позовного провадження ЦПК України, суддя відмовляє ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі відповідно до вимог ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, оскільки звернення ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до державного виконавця про зняття арешту з майна не відповідає вимогам ЦПК України.

Одночасно, суддя вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до належного суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 186 ч. 1 п. 1, 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суддя,

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) відмовити у відкритті провадження за позовом до старшого державного виконавця Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича (вул. Свободи, 85, смт. Білозерка Херсонської області, 75000) про зняття арешту з майна (коштів).

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження та позовні матеріали надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що він може звернутись до суду, який видав виконавчий документ (ст. 448 ч.1 ЦПК України) зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Кусік І.В.