Справа № 755/6861/21
Провадження № 2/755/3837/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 28 квітня 2016 року за період з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2021 року, а саме 3 % річних в розмірі 9 687,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 23 750,00 грн, кошти за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 20 лютого 2014 року за період

з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2021 року, а саме 3 % річних в розмірі 1 162,50 доларів США та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року, частково скасованим постановою Київського апеляційного суду

від 23 липня 2020 року, з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики

від 20 лютого 2014 року в сумі 16 329,04 доларів США, та заборгованість за договором позики від 28 квітня 2016 року у сумі 154 875,00 грн. Однак з вересня 2018 року по квітень 2021 року ОСОБА_2 незаконно користується грошовими коштами, які зобов`язана була повернути на підставі рішення суду. У зв`язку з цим, вважає, що в порядку частини другої статті 625 ЦК України, з відповідача на її користь підлягає стягненню 3 % річних та інфляційні втрати за договором позики від 28 квітня 2016 року, і 3 % річних за договором позики від 20 лютого

2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою реєстрації, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики

від 20 лютого 2014 року у сумі 441 642,93 грн, та заборгованість за договором позики від 28 квітня 2016 року у сумі 154 875 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

від 20 лютого 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 лютого

2014 року в сумі 16 329,04 доларів США, що складається із суми боргу в розмірі 15 000 доларів США та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі

1 329,04 доларів США.

20 жовтня 2020 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби

у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 63346717 з виконання виконавчого листа № 755/11652/18, виданого 25 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 416,43 грн; виконавче провадження ВП № 63346412 з виконання виконавчого листа № 755/11652/18, виданого 09 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 16 329,04 доларів США; виконавче провадження ВП № 63346528 з виконання виконавчого листа № 755/11652/18, виданого 25 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 154 875,00 грн.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із вимогами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК україни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі

№ 686/21962/15-ц дійшла висновку про те, що положення статті 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань незалежно від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту.

З огляду на правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на проаналізовані правові норми, встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

Враховуючи, що між сторонами існують невиконані договірні зобов`язання, а також, враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості за договорами позики, яке боржником не виконане, принаймні доказів протилежного суду відповідачем не надано, є всі підстави для застосування в даному випадку положень частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики від 28 квітня 2016 року та трьох відсотків річних за договором позики від 20 лютого 2014 року.

Оскільки заочним рішенням Дніпровського районного суду від 03 грудня 2018 року та постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року з відповідача ОСОБА_2 стягувались інфляційні втрати та три відсотки річних до 03 серпня 2018 року включно, суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 три відсотки річних та інфляційні втрати

з 01 вересня 2018 року по 01 квітня 2021 року, як того просить позивач у позові, оскільки така вимога не суперечить закону.

Враховуючи наявність законних підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в порядку частини другої статті 625 ЦК України, та враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача з приводу часткового або повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а також враховуючи правильність та об`єктивність наданих позивачем розрахунків, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині вимог.

Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 908,00 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі

3 000,00 грн, то така сума стягненню з відповідача не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що позивачем дійсно понесені витрати на правову допомогу у вказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 526, 625, 629, 1048 ЦК України, статтями 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , 3 % річних в розмірі 9 687,50 грн (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 50 коп.) та інфляційні втрати в розмірі 23 750,00 грн (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп) за договором позики від 28 квітня

2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , 3 % річних в розмірі

1 162,50 доларів США (одна тисяча сто шістдесят два долари США 50 центів) за договором позики від 20 лютого 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду виготовлено 23 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова