Ухвала

12 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 310/6528/20

провадження № 61-12332ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2018 року у справі № 310/9139/17 змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року у цивільній справі № 2-4114/2011 з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно.

Наразі дитина, ОСОБА_3 , має схильність до боксу, розвиток його здібностей передбачає заняття з тренером та, відповідно, несення батьками додаткових витрат. З метою розвитку здібностей у боксі ОСОБА_3 займається у спортивному клубі « Арена » в секції MIX Бокс . На оплату вказаних занять нею за період з 11 березня 2019 року по 28 серпня 2020 року понесені витрати у розмірі 5 200,00 грн, що підтверджується довідкою від 08 вересня 2020 року № 16, виданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 .

Крім того, ортодонтом рекомендовано дитині встановлення брекетів, у зв`язку з чим виникли додаткові витрати у розмірі 8 917,50 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 15 серпня 2019 року на суму 368,50 грн, актом виконаних робіт від 24 жовтня 2019 року на суму 7 499,00 грн, актом виконаних робіт від 24 жовтня 2019 року на суму 170,00 грн, актом виконаних робіт від 03 лютого 2020 року на суму 170,00 грн, актом виконаних робіт від 10 березня 2020 року на суму 170,00 грн, актом виконаних робіт від 20 травня 2020 року на суму 180,00 грн, актом виконаних робіт від 24 червня 2020 року на суму 180,00 грн, актом виконаних робіт від 10 серпня 2020 року на суму 180,00 грн.

Таким чином, сумарний розмір додаткових витрат, понесених позивачем, складає 14 117,50 грн.

Позивач зазначає, що, оскільки загальна сума понесених ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину складає 14 117,50 грн, то з відповідача має бути стягнута їх 1/2 частка, а саме - 7 058,75 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 058,75 грн та стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 058,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача заявленої грошової суми є додатковими витратами на дитину, оскільки обумовлена станом здоров`я дитини та розвитком її здібностей, а тому, виходячи із вимог законодавства щодо обов`язкової участі у додаткових витрат та з принципу рівності прав та обов`язків батьків, стягненню з відповідача підлягає половина вартості додаткових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивачем доведено сумарний розмір додаткових витрат, який складає 14 117,50 грн, та дійшов висновку, що, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Формальне посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Судом касаційної інстанції також враховано сформовану сталу судову практику Верховного Суду щодо питання стягнення додаткових витрат на дитину.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи і оцінкою ними доказів та не свідчать про наявність у справі проблеми правозастосування.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак В. В. Яремко