Ухвала

13 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 131/897/19

провадження № 61-13398ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» (далі - ПАТ «Жорнище») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 квітня 2013 року між сторонами строком на 10 років було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,2980 га, кадастровий номер :01:000:0384, яка належить позивачу на праві приватної власності.

За умовами укладеного договору орендар повинен сплачувати орендну плату у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, яка на момент підписання договору становила 40 243, 71 грн, а саме 1 609,75 грн, або у натуральному вигляді, про що щорічно має укладатись окрема угода з зазначенням номенклатури, кількості, якості та вартості отриманої в якості орендної плати продукції.

Відповідно до пунктів 10, 13 договору оренди нарахування орендної плати мало здійснюватися з урахуванням індексації, а її розмір переглядатись один раз на рік у разі зміни коефіцієнтів індексації, підвищення цін і тарифів.

Згідно з офіційними даними Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель уже в наступний рік після підписання договору оренди збільшився на коефіцієнт 1,249, отже, з 2014 року орендар повинен був виплачувати збільшену орендну плату на величину цього коефіцієнта.

Ці умови договору оренди протягом 6 років систематично не виконуються орендарем, що призводить до порушення прав позивача як орендодавця.

Пославшись на викладене та на допущення орендарем істотних порушень умов договору, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір оренди землі від 23 квітня 2013 року № 8, укладений між ним та ПАТ «Жорнище» щодо оренди земельної ділянки площею 2,2980 га, кадастровий номер :01:000:0384, розташованої на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано достроково договір оренди землі від 23 квітня 2013 року № 8, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Жорнище», щодо оренди земельної ділянки площею 2,2980 га, кадастровий номер :01:000:0384, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_1 748,00 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «Жорнище» задоволено частково, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року змінено в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, шляхом зменшення їх розміру з 10 000, 00 грн до 3 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У серпні 2021 року ПАТ «Жорнище» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що орендна плата згідно зі спірним договором оренди землі від 23 квітня 2013 року № 8 становить 1 609,75 грн в рік, що складає 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 2,2980 га, кадастровий номер :01:000:0384(40 243,71 грн). Строк дії договору оренди землі становить 10 років.

А отже, з огляду на вимоги пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункти частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Разом із цим, зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак В. В. Яремко