Справа № 448/990/20 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/1367/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_1 , за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009, яке набрало законної сили, на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2009 і до повноліття дитини - до розміру 1/3 частини усіх видів місячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову, покликається на те, що відповідач, нерегулярно і не в повному обсязі сплачує визначений судом розмір аліментів. Крім цього, після набрання рішенням суду законної сили, витрати необхідні для утримання сина значно зросли, зокрема, дитина щорічно потребує коштів на підготовку до навчального року, відвідує репетиторів, а також необхідні кошти на відпочинок та оздоровлення. Позивачка несе всі витрати, пов`язані з організацією належного рівня побутових умов сину, зокрема сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, а також у 2020 році придбала сину велосипед та розкладний диван на загальну суму більше 17000 грн, що підтверджується товарними чеками. Зазначає, що відповідач є працездатний, працює та отримує високий дохід (заробіток), а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду.

На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Змінено розмір присуджених аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2009 року у справі № 2-337/2009 та змінено порядок їх стягнення з часу набрання даним рішенням законної сили, до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Відкликано виконавчий лист №2-337/2009, виданий на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що стан його здоров`я не дає можливості працювати в теплу, сонячну пору року, а тому немає постійного заробітку, з якого можна б було вирахувати частку від доходу. Стверджує, що позивачка не довела погіршення свого матеріального стану належними та допустимими доказами, а покликання на збільшення прожиткового мінімуму та збільшення плати за комунальні послуги не може слугувати підставою для збільшення розміру аліментів. Крім цього, судом не взято до уваги матеріальне становище дитини, а саме те, що у неї є ј частини квартири, що стверджується свідоцтвом про право власності, а тому немає підстав стверджувати, що інтереси дитини та інтереси позивача були порушені, оскільки аліменти сплачувались в розмірі передбаченому законом.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26.02.2021 скасувати, та ухвалити нове яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

З матеріалів справи убачається, що шлюб між сторонами розірвано 23.10.2009, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї № 87 від 09.01.2020 (а.с.7).

Відповідно до рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 з ОСОБА_1 , стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

При розгляді справи, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

Позивачкою було надало суду товарні чеки, які підтверджують витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, та витрати на освітньо-виховний розвиток сина, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження двох дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді