ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4740/21 Справа № 194/68/20 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільні права й обов`язки та спільний бюджет та спільно приймали рішення щодо витрачання спільних коштів, тобто, їх стосунки були такі як притаманні подружжю.

В літку 2007 року за спільні кошти вони придбали власне житло, а саме кв. АДРЕСА_1 .

З 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували вже у зареєстрованому шлюбі.

З часу придбання квартири по фактичне припинення шлюбних відносин, до 2016 року, сторони спільно мешкали у вказаній квартирі.

Однак, на теперішній час, відповідач відмовляється від вирішення питання поділу спільно набутого майна в досудовому порядку, у зв`язку з чим, представник позивача просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2004 року по 23 лютого 2010 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , право власності на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 залишити за ОСОБА_2 .

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб 23 лютого 2010 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 23, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 2010 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 25 січня 2019 року № 2 (а.с. 17, 34-35).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 липня 2018 року, актовий запис № 72, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 липня 2018 року, актовий запис № 193 (а.с. 15, 16).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано та прізвище ОСОБА_5 змінено на Качановську, що підтверджується рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу від 25 січня 2019 року № 2 (а.с. 18, 34-35).

Діти сторін мешкають з батьком у спірній квартирі.

Також судом було встановлено, що у відповідності до автоматизованої системи документообігу Тернівського міського суду Дніпропетровської області, за рішенням суду від 31 жотвня 2017 року (справа № 194/713/17) визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

За даними автоматизованої системи документообігу Тернівського міського суду Дніпропетровської області, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року у справі № 194/505/18 стягнуто з ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, позивачкою не доведено факту спільного проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна (квартири) сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, то й інші позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про визнання права спільної сумісної власності, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України, поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У своїй апеляційній скарзі, як і у позовній заяві, ОСОБА_1 посилається на придбання спільної сумісної власності подружжя - квартири за адресою: АДРЕСА_2 за спільні кошти.

Так, вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 129/2115/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, та договором куплі-продажу квартири від 09 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори. Вартість квартири складає 39 424,00 грн. (а.с. 49-50, 98).

Крім того, з даної Інформації, встановлено, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області накладено обтяження на підставі договору іпотеки від 09 липня 2007 року та розмір основного зобов`язання складає 39 424,00 грн. (а.с. 49-50).

Згідно відповіді АТ «Укрсиббанк» від 01 вересня 2020 року № 60-1/10-42 вбачається, що договір між ОСОБА_2 та АТ «Укрсиббанк» було укладено 09 липня 2007 року, розмір грошових коштів, які отримав ОСОБА_2 складав 39 424,00 грн., кредит погашений та закритий 20 лютого 2014 року, цільове призначення кредитних коштів кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку (а.с. 155, 175).

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем до суду першої інстанції також було надано: копію загранпаспорту ОСОБА_1 (а.с. 5-6), довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та довідка від 15 січня 2020 року № 172, де зазначено її місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_3 (а.с. 8, 47), копії відповіді Тернівського МВ ГУМВС від 31 серпня 15 року (а.с. 132), від 26 серпня 2015 року (а.с. 133), копія письмових пояснень ОСОБА_2 від 26 серпня та 31 серпня 2015 року (а.с 134, 135), копія офіційного попередження ОСОБА_2 про недопустимість вчинення насильства в сім`ї від 31 серпня 2015 року (а.с. 130).

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16 серпня 2007 року по теперішній час, про що свідчить копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 та довідка про реєстацію місця проживання особи від 23 січня 2020 року № 288 (а.с. 10, 54).

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на акт про проживання за Вих.№ 308 від 05.09.2012 року, складений начальником ЖРЄУ-2 за підписами сусідів, який підтверджує, що позивач разом з відповідачем та двома спільними дітьми фактично мешкала в спірній квартирі, хоча і не була там зареєстрована.

З копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 31 серпня 2015 року (а.с 135) вбачається, що останній фактично визнавав права ОСОБА_1 , як своєї дружини.

Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат та придбання іншого майна в інтересах сім`ї, зокрема, спірної квартири було підтверджено також і показами свідків у суді першої інстанції.

Крім того, за клопотанням представника позивача, з архіву суду було витребувано цивільну справу №194/472/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, для огляду оригіналів фотографій та відеозапису на СD-R диску, які є доказами позивача по даній справі.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги, оглянуті в судовому засіданні, фотографії від 26 липня 2003 року, від літа 2002 року (а.с. 28, 31), спільні фотографії від 2006 року та 2009 року (а.с. 29, 30, 32, 33), хоча відповідач і пізнав себе на цих фото.

Також суд першої інстанції не врахував докази, надані позивачем у виді: копії трудової книжки, довідок, виданих ПФУ з реєстру застрахованих осіб Державного рестру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що позивач з 15.02.2002 року працювала, а з 13.06.2008 року була зареєстрована як ФОП, в подальшому продовжувала працювати постійно.

Отже, позивачка мала особистий дохід і відповідно приймала участь у накопиченні коштів на придбання спільної квартири, тоді як відповідач не надав суду жодного належного доказу того, що спірна квартира набута ним за особисті кошти.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

З огляду на вказане, апеляційний суд оцінює представлені позивачем суду докази як достатні для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, у період з 01 березня 2004 року по 23 лютого 2010 року.

За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.

За таких обставин, придбана ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 09 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_2 , які на дату укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, фактично проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, тому їх частки є рівними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину майна набутого за час спільного проживання підлягає до задоволення, із зазначенням про встановлення факту проживання однією сім`єю на час придбання спільного майна.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого за час спільного проживання, не відповідають обставинам справи, та рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача, тому, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачкою, у розмірі 5 337 грн. 50 коп. підлягають до стягнення з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2004 року по 23 лютого 2010 року без реєстрації шлюбу.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ).

Визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), право власності на іншу 1/2 частку вказаної квартири залишити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені нею судові витрати у розмірі 5 337 (п`ять тисяч триста тридцять сім) грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова