Справа №461/5845/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третої особи Бернюги А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Дмитрука Максима Орестовича (адреса: 79070, м.Львів, вул.Хуторівка, 30/197) в інтересах ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) до Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя (адреса: 79000, м.Львів, вул.Коперніка, 42; ), треті особи, які не заяляють самостійних вимог на стороні відповідача: Львівська обласна рада (79008, м.Львів, вул.Винниченка, 18; ), Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79018, м.Львів, вул.Винниченка, 18; ) про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

27.07.2020 року адвокат Дмитрук М.О. звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя в інтересах ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Львівська обласна рада та Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання відновити електропостачання. Крім того, просить суд солідарно стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.08.2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 11.11.2020 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В обгрунтування позову адвокат Дмитрук М.О. вказує на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету залізничної районної ради народних депутатів м.Львова від 14.05.1991 року №181, ОСОБА_1 поселена у службову квартиру разом із чоловіком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає по даний час. Вказане приміщення являє собою окремий будинок та водночас є частиною об`єкту нерухомого майна Львівського обласного будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м., перебуває у власності Львівської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівським Обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 30.10.2007 року. Зазначає, що позивач є споживачем електричної енергії, незалежно від того, що користувалась електрикою з моменту вселення будинку без укладення договору на електропостачання аж до 2010 року - часу, з якого її самовільно та незаконно позбавлено електропостачання. Так, у 2010 році в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , без будь-яких на те законних підстав, зникло електропостачання. Водночас, таке по даний час безперебійно подається КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» за адресою: АДРЕСА_3 . З метою відновлення електропостачання, позивачем направлено чотири звернення до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 03.03.2020 року, Львівської обласної ради від 03.03.2021 року, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок учителя» від 03.03.2020 року та Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 05.03.2020 року. Вказані звернення стосувались надання чіткої інформації з приводу припинення постачання електроенергії до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , тобто на якій підставі та на підставі якого наказу таке було припинено з вимогами негайно відновити порушене право з відновленням енергопостачання. Крім того, 02.04.2020 року ОСОБА_1 направляла звернення до Управління Держенергонагляду у Львівській області, зміст якого полягав у проханні відреагувати на порушення права на неналежне одержання житлово-комунальних послуг. Відповіді на вказані звернення позивач не отримала, що порушує приписи ЗУ «Про звернення громадян» та свідчить про те, що відповідач уникає вирішення наявної проблеми. Вважає, що від`єднання помешкання від електроенергетики ОСОБА_1 відбулось всупереч Постанові КМУ «Про затвердження правил користування електричною енергією для населення» від 26.07.1999 року №1357. Вищевказані обставини зумовили позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права, оскільки відсутність електроенергії позбавляє її можливості користуватись вказаною житлово-комунальною послугою. Крім того, зазначає, що триваюче з 2010 року відключення приміщення від електропостачання спричинило позивачу порушення нормального укладу життя, що виразилось у позбавленні можливості належним чином користуватись майном, а тому, приносить глибокі душевні страждання. Так, ОСОБА_1 не має змоги зберігати продукти харчування, користуватись електроприладами, іншим устаткуванням, що живиться за рахунок електроенергії. Такий стан речей весь час тримає позивача в стані стресу, напруги, несправедливості, відчуття безкарності для тих відповідальних осіб, які незаконно позбавляють її електропостачання та допускають свідому бездіяльність при усіх можливостях та повноваженнях для дієвого сприяння позивача як мешканки службової квартири. Відтак, ОСОБА_1 змушена постійно застосовувати додаткові зусилля для власного повсякденного функціонування, зокрема, довше затримуватись на роботі та використовувати службову квартиру фактично як місце, де можна переночувати, без додаткових благ, в якості цілодобового світла. Син позивача позбавлений можливості проживати разом з матір`ю, оскільки має малу дитину, яка потребує житлово-комунальних послуг в догляді та вихованні. За таких обставин, вважає, що грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості, частково компенсує пережиті десять років принижень та безперервеного дискомфорту.

В подальшому, 08.02.2021 року представник позивача - адвокат Дмитрук М.О. позовну заяву уточнив, зазначивши, що просить суд мотивувальну частину позовної заяви залишити без змін та викласти в новій редакції прохальну частину, а саме: просить зобов`язати Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок учителя» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні службовою квартирою за адресою:т АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок учителя» відновити електропостачання у вказаній службовій квартирі та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

17.09.2020 року представник третьої особи - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради Гриновець О.Б. скерував на адресу суду пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги є безпідставними та не обґрунтованими з огляду на наступне. На виконання Постанов КМ України №311 від 05.11.1991 року, №577 від 13.10.1992 року, ЗУ «Про власність», Львівська обласна Рада народних депутатів ухвалою №288 від 12.05.1993 року затвердила перелік майнових комплексів підприємств, установ та організацій, що передаються до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області та перелік майнових комплексів підприємств, установ та організацій, що відносяться до комунальної власності Львівської обласної Ради народних депутатів, до якого увійшов Будинок вчителя за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі прийнятого Львівською обласною радою Рішення №101 від 25.10.2006 року щодо оформлення права власності територіальних громад Львівської області в особі Львівської обласної ради було оформлено свідоцтво про право власності Львівської обласної ради на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_3 . Зазначає, що будівля КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» загальною площею 1556,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 має статус пам`ятки і включена в перелік будівель, що не підлягають приватизації відповідно до ЗУ «Про перелік пам`яток культурної спадщини» від 23.09.2008 року. Службові приміщення обліковуються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять відповідні підприємства, установи, організації. Однак, КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» оперативного обліку службових приміщень не веде, оскільки не має службових приміщень, як і не має інформації з журналу обліку службових приміщень, що веде виконавчий комітет відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Управління майном спільної власності Львівської обласної ради не веде обліку службових приміщень. Таким чином, законне рішення щодо включення жилого приміщення до числа службового за адресою: АДРЕСА_3 - відсутнє. Також вказує, що подання позивачем копії паспорта з відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 не засвідчує факту законності набуття та перебування останньої у займаних приміщеннях, а лише встановлює факт її реєстрації за певною адресою. Так, за зазначеною адресою немає житлових приміщень, а займані самостійно ОСОБА_1 приміщення переобладнані без законних на це підстав під житлових. Документи, які б підтверджували у позивача статус приміщень за адресою: АДРЕСА_2 як житлові - відсутні. Крім того, відсутні документи про надання частини приміщень будівлі статуту службової квартири та відсутній спеціальний ордер, який може бути єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

23.09.2020 року представник позивача - адвокат Дмитрук М.О. скерував на адресу суду відповідь на пояснення третьої особи - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, згідно якого вказує на те, що предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відновити електропостачання та стягнення моральної шкоди. Відтак, питання відключення чи включення приміщення до числа службових не входить до предмета доказування. Неведення третьою особою чи відповідачем обліку службових приміщень жодним чином не відноситься та не впливає на результат розгляду даної справи, предметом якої є відновлення електропостачання до помешкання. Крім того, вказує, що будь-яких переобладнань ні позивачем, ні членами її сім`ї не проводилось з моменту вселення у приміщення в 1991 році. Враховуючи те, що ОСОБА_1 проживає у частині об`єкту нерухомого майна згідно рішення Залізничної районної ради народних депутатів №181 від 14.05.1991 року по теперішній час, то остання є законним споживачем електричної енергії на рівні з відповідачем. Службовий стаж позивача у КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» становить більше 10 років, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.125 ЖК УРСР свідчить про те, що остання підпадає під категорію осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого житлового приміщення. Відтак, питання «незаконного» користування житлово-комунальними послугами особи, що на правовій підставі поселена у житлове приміщення та користувалась електропостачанням аж до 2010 року є недоречним. На підставі наведеного, вважає пояснення третьої особи необґрунтованими.

02.10.2020 року представник відповідача - директор КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» Парубій В.І. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки жодного наказу та інших дій щодо відключення електроенергії у нежитлових приміщеннях, які займає ОСОБА_1 , відповідач не видавав та не вчиняв. Відтак, вчиняти дії щодо відновлення електропостачання має організація, яка надає відповідні послуги.

06.10.2020 року представником третьої особи - Львівської обласної ради - Ганущиним О. на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з наступним. Зокрема, зазначає, що відповідно до рішення Львівської обласної ради №33 від 23.06.2006 року «Про питання забезпечення управління майном спільної власності територіальних громад», затверджено Положення про управління майном спільної власності Львівської обласної ради. Управління майном спільної власності Львівської обласної ради є органом Львівської обласної ради, що утворюється з метою здійснення повноважень щодо управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Львівської області. Таким чином, належною стороною у справах щодо управління майном спільної власності територіальних громад Львівської області є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради. Вказує, що спірне приміщення за адресою: АДРЕСА_3 є частиною об`єкту нерухомого майна Львівського обласного будинку вчителя, тобто не є самостійним виокремленим майном. Додатково зазначає, що будівля Львівського обласного будинку вчителя має статус пам`ятки культурної спадщини та не підлягає приватизації. Крім того, згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Залізничної районної адміністрації народних депутатів м.Львова №181 від 14.05.1991 року «Про надання службових квартир організаціям, установам і підприємства району та про передачу підвальних і непридатних для проживання квартир громадянам і організаціям для використання за призначенням» ОСОБА_3 надано дозвіл на проживання та прописку в службовій квартирі у Будинку вчителя по АДРЕСА_2 . Також вказано, що сім`я ОСОБА_3 складається з 2 осіб, а дружина - ОСОБА_4 прописана у власному будинку батька - ОСОБА_5 за адресою: Львівська обл., Жидачівський р-н., с.Бертишів. Звертає увагу суду на те, що дозвіл на прописку надано лише чоловіку позивача. Таким чином, у позивача відсутні документи щодо підтвердження статусу вказаного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 / як житлового, відсутні документи про надання частині приміщень будівлі статусу службової квартири, а також відсутній ордер, який згідно законодавства, є єдиною підставою вселення у надане службове жиле приміщення. Наявність прописки у паспорті позивача за вищезгаданою адресою встановлює лише реєстрацію за певною адресою, однак не засвідчує законності перебування у займаних приміщеннях, а також не встановлює факту приналежності цих приміщень до житлових. Таким чином, позивач не може претендувати на усунення перешкод у користуванні займаними приміщеннями.

13.10.2020 року представник позивача - адвокат Дмитрук М.О. скерував на адресу суду відповідь на відзив, в якому з поясненнями та доводами відповідача КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» не погоджується та вважає такі неспроможними з урахуванням наступного. Так, позивач ОСОБА_1 зверталась до ПрАТ «Львівобленерго», де їй надали інформацію про те, що оскільки електропостачання до будинку вчителя надається, то повноваження направляти технічних працівників для підтвердження факту відсутності світла - відсутні. Балансоутримувачем будинку є відповідач - Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя», який вирішує внутрішні питання щодо надання чи ненадання світла у те або інше приміщення чи його частину. Оскільки відокремлене приміщення, в якому проживає ОСОБА_1 , є частиною нерухомого майна відповідача, а сам будинок забезпечений безперебійним електропостачанням, то саме останній є ініціатором відключення від електропостачання помешкання позивача та водночас тією стороною, яка наділена повноваженнями та можливостями для поновлення прав ОСОБА_1 . Також зазначає, що жодних договірних правовідносин із надавачами житлово-комунальних послуг немає, стороною договорів на надання комунальних послуг виступає відповідач як балансоутримувач. Плату за спожиті послуги з електропостачання ОСОБА_1 сплачувала на користь відповідача. Ведення чи не ведення обліку службових приміщень жодним чином не співвідноситься з предметом спору у даній справі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дмитрук М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви.

Представник третьої особи - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради - Бернюга А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів безпідставності та надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовому поясненні.

Представник третьої особи - голова Львівської обласної ради Ганущин О. одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, просив проводити розгляд справи без участі представника ЛОР. Крім того, 12.05.2021 року радником юридичного відділу Львівської обласної ради Савчук І. скеровано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи.

Представник відповідача - КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок учителя» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб сайт Галицького районного суду м.Львова).

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача та тертьої особи, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.08.1991 року, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 25.12.2003 року (а.с.18-19).

Згідно Витягу з рішення Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №181 від 14.05.1991 року «Про надання службових квартир організаціям, установам і підприємствам району та про передачу підвальних і непридатних для проживання квартир громадянам і організаціям для використання за призначенням», погоджено, щоб в службовій квартирі Будинку вчителя по АДРЕСА_2 проживав і був прописаний двірник будинку вчителя - ОСОБА_3 , сім`я якого - 2 особи /він і дружина - ОСОБА_1 , 1966 р.н. (а.с.20).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 30.10.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №16512434 від 02.11.2007 року, будівлі за адресою: АДРЕСА_3 є комунальною власністю Львівської обласної ради на підставі рішення №101 VIII сесії V - го демократичного скликання від 25.10.2006 року (а.с.89, 90).

03.03.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок учителя» звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку вчителя по АДРЕСА_2 (а.с.24-25).

03.03.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Львівської обласної ради звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку учителя по АДРЕСА_2 (а.с.36-37).

03.03.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звернення про надання інформації з приводу відсутності електропостачання (світла) у службовій квартирі будинку вчителя по АДРЕСА_2 (а.с.39-40).

05.03.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області звернення про вжиття заходів щодо усунення порушень вимог закону (ненадання електропостачання по АДРЕСА_2 ) та притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.43-44).

26.03.2020 року Начальником управління майном спільної власності Львівської обласної ради Кусим В. надано відповідь ОСОБА_1 , якою останню повідомлено про те, що відповідно до отриманої інформації, балансоутримувач повідомив, що жодних дій щодо електропостачання у займаних нежитлових приміщеннях не здійснював. Також повідомлено, що за запитуваною адресою не обліковувалась та не обліковується службове приміщення, яке зайняте ОСОБА_1 (а.с.42).

01.04.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський будинок вчителя» претензію щодо позбавлення житла електропостачання (а.с.21).

01.04.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу КЗ ЛОР «Львівський будинок вчителя» заяву з пропозицією укладення письмового договору про надання електропостачання до службової квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27).

02.04.2020 року ОСОБА_1 скеровано на адресу Управління Держенергонагляду у Львівській області звернення про направлення уповноважених працівників (державних інспекторів з електричного нагляду) до адреси місця проживання: АДРЕСА_2 з метою належного підтвердження відсутності електропостачання у помешкання та винесення припису про усунення порушення (а.с. 33-34).

04.06.2020 року адвокатом Дмитруком М.О. на адресу Управління Держенергонагляду у Львівській області скеровано адвокатський запит за вих.№1П про надання інформації щодо можливості направлення уповноважених працівників для проведення огляду на предмет відсутності світла та наступного документального підтвердження факту відсутності електропостачання у будинку ОСОБА_1 (а.с.29).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сином позивача. Матір відвідує за місцем її проживання, де з 2010 року відсутня електроенергія. Крім того, зазначив, що перед відключенням в помешканні матері електроенергії, останню про це не попереджали, як і не повідомили причин такого відключення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала пояснення про те, що є невісткою позивача. Вказала, що їй відомо те, що світла в помешканні ОСОБА_1 немає орієнтовно з 2009-2010 р.р., натомість до Будинку вчителя електропостачання подається. ОСОБА_1 свідок з чоловіком відвідують лише близько одного разу на тиждень, оскільки мають малу дитину.

Правовідносини між енергопостачальними підприємствами та фізичними особами (населенням) споживачами електроенергії регулюються нормами Закону України «Про електроенергетику», «Правилами користування електроенергією для населення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України N 1357, 26.07.1999 року.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно п.3 Правил користування електричною енергією для населення, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Пунктом 7 передбачено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт споживача до електропостачання.

За положеннями ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, відповідно до якої плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

За змістом ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, після припинення сімейних відносин 27.11.1999 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 , якому рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №181 від 14.05.1991 року надано дозвіл на проживання та прописку (реєстрацію) з дружиною, ОСОБА_1 , як колишній член сім`ї користувача квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не укладали між собою жодних угод з приводу користування позивачем житлом в подальшому.

При цьому, суд зазначає, що положення норм цивільного та житлового законодавства не надають право колишньому члену сім`ї користувача (наймача) квартири, без наявності договору, вимагати від власника/балансоутримувача житла усувати перешкоди в користуванні жилим/нежилим приміщенням, зокрема покладання обов`язків забезпечувати його комунальними послугами, тощо, а тому, позовні вимоги про зобов`язання Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя відновити до квартири відновити електропостачання є необґрунтованими.

Як на підтвердження факту відсутності електропостачання у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем надано Акт обстеження житлового приміщення комісією в складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 21.09.2020 року (а.с.114).

Однак, в ході судового розгляду позивачем не доведено, що відключення електропостачання сталось з вини відповідача.

Враховуючи, що позивач не є споживачем електроенергії в розумінні положень норм закону, оскільки не укладала з енергопостачальником договору про надання послуг електропостачання, підстави вважати що має місце порушення прав позивача з боку Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного будинку учителя відсутні.

При цьому, суд зазначає, що факт проживання позивача у належному відповідачу приміщенні не є передбаченою законом підставою для відновлення електропостачання.

Крім того, суд не приймає до уваги в якості доказів покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки такі не спростовують вищенаведених висновків суду.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.п.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, втрат немайнового характеру, як і не доведено суду те, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. Крім того, у зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відновити електропостачання за недоведеністю таких, вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення також не підлягає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 258 - 259, 263, 264, 265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову адвоката Дмитрука Максима Орестовича в інтересах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько