Справа № 504/4251/20
провадження № 2/504/1359/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

при секретарі - Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті залишилась спадщина, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв`язку із тим, що не встановлений факт сумісного проживання та відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), що розташована на території Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області. Позивач просить встановити факт сумісного проживання та визнати за нею у порядку спадкування за законом право на вказану земельну частку (пай).

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову в частині встановлення юридичного факту сумісного проживання та визнання права власності на земельну частку (пай) за законом. Також повідомили, що сільською радою не здійснювалось дій щодо визнання спадщини відумерлою.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, що підтверджується актовим записом про смерть №5 від 17.01.2002 року.

Відповідно до довідки Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №1203 від 16.11.2015 року, ОСОБА_2 проживав без реєстрації до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з №3 від 17.01.2002 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з гр. ОСОБА_2 проживала та вела спільне господарство гр. ОСОБА_1 , 1955 року народження, яка поховала його за свої кошти.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року встановлено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом під час розгляду справи знайшли підтвердження викладені ОСОБА_1 обставини, на які вона посилається, та, приймаючи до уваги, що заявниця позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає задоволенню.

Згідно довідки головного спеціалісту відділу земельних відносин та комунальної власності ОСОБА_3 щодо видачі земельної частки (пай) ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті перерахунку земельна частка розміром 9,31 умовних кадастрових гектарів, яка була розпайована ОСОБА_2 змінена. Відповідно до викопіюванню поділу земель КСП «Одеський», земельна ділянка № НОМЕР_1 , масив № 18 розподілена гр. ОСОБА_2 загальною площею 5, 48 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на об`єкти права власності, а й права із здійсненням яких законом пов`язується виникнення майнових прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на вказану земельну частку (пай).

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1216,1217, 1218,1220, 1261,1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 211, 258, 259, 264, 265, 268. 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовільнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) проживала із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) загальною площею 5,48 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров