Провадження№ 2/521/4252/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

02 серпня 2021 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. розглянувши позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, Головне управлення державної міграційної служби України в Одеській області про визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, надання дозволу дитині на виїзд за межі України без дозволу батька,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Адабаш С.А. звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням норм ЦПК України.

В порушення до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові- для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Позивачем у справі зазначено треті особи - Служба у справах дітей Одеської міської ради та Головне управлення державної міграційної служби України в Одеській області, проте ст.52,53 ЦПК України визначено статус третіх осіб, а саме які заявляють самостійні вимоги та які не заявляють самостійні вимоги. Але позивачем по справі не визначено статус третьої особи, що є порушенням вимог ч.6 ст.175 ЦПК України та унеможливлює в подальшому участь особи яка не має визначеного статусу в цивільному процесі.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При цьому, у позовній заяві відсутній виклад обставин та посилання на докази, що їх підтверджують, що між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини, а тому позивачу слід зазначити, чи є між сторонами домовленість або спір з цього питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, (.....) обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Проте, заявляючи вимогу про визначення місця проживання дітей, позивачем не залучено до участі в справі відповідний Орган опіки та піклування, представлений належною юридичною особою. У зв`язку з цим позивачу пропонується уточнити коло учасників процесу, а також надати копії позовної заяви та долучених до неї документів відповідно до вимог ч.1 ст.177 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Проте, позовна заява не містить викладення обставин та посилань на докази наявності спору між позивачем та відповідачем щодо участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними - звернення до органу опіки та піклування задля визначення способів участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, визначення органом опіки та піклування такої участі та невиконання відповідачем такого рішення.

До позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження доводів позовної заяви про будь-яке перешкоджання позивачу відповідачем у спілкуванні з дітьми.

При цьому, звернення до органу опіки та піклування, визначення цим органом способів участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею, невиконання другим з батьків (з ким проживає дитина) рішення органу опіки та піклування, є передумовою для звернення до суду з відповідним позовом.

Також, в позові позивач зазначає, що «… з грудня 2014 року дитина проживає з матір`ю…. дитина позбавлена можливості вільно спілкуватись з матір`ю та мати з нею прямий контакт» необхідно пояснити це протиріччя.

Також суд звертає увагу позивача на те, що 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Так, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 643/1090/17.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачкою не конкретизовано адресу місця перебування дитини за межами України, не надано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, не зазначено обставин з-приводу строку надання дозволу на вказаний строк, а також доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відсутні також й докази того, що батько ухиляється від надання нотаріально засвідченого дозволу дитини на виїзд за межі України у супроводі матері і що позивач зверталася до нього за місцем його перебування з такою вимогою, та отримала відмову від батька дитини про надання такого дозволу.

Також, Верховний Суд України при розгляді справи за №6-15цс17 сформулював позицію в якій вказав, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою, визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, Головне управлення державної міграційної служби України в Одеській області про визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, надання дозволу дитині на виїзд за межі України без дозволу батька,- залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної на протязі десяти днів, з дня отримання цієї ухвали.

У разі, якщо у вказаний строк недоліки, вказані в ухвалі, не буде усунуто, позовна заява буде вважатися неподаною та повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Роїк Д.Я.