Провадження 2-о/193/51/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.,

за участі: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального напису,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду через свого представника Мудраченка В.М. з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказала, що 18 жовтня 2014 року вони з ОСОБА_3 уклали шлюб. Проте, через негативну поведінку ОСОБА_3 , яка полягала в тому, що він зловживав алкогольними напоями, а перебуваючи в стані сп`яніння вчиняв сварки та психологічно тиснув на неї, і згодом став застосовувати стосовно неї фізичне насилля, подружнє життя не склалося і 17 лютого 2015 року їхній шлюб було розірвано.

Після його розірвання ОСОБА_3 декілька разів проживав з заявницею обіцяючи зберегти сімейні відносини, але його поведінка не покращувалася і тому вона його покинула.

19 червня 2020 року заявниця ОСОБА_1 придбала житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л.

Наголосила, що житловий будинок вона придбала за власні кошти, на той час не була одружена та ні з ким однією сім`єю не проживала.

Після того як вона придбала у власність дане домоволодіння, ОСОБА_3 знову став налагоджувати із нею стосунки і потім, за її згодою, став з липня 2020 року проживати разом з нею у цьому будинку. У вересні 2020 року вона була змушена залишити ОСОБА_3 у її будинку через зловживання останнім алкогольними напоями і вчинення у стані сп`яніння сварок та переїхала проживати до м. Кривого Рогу.

У січні 2021 року вона повернулася до ОСОБА_3 і вони стали знову разом проживати у належному їй будинку.

Деякий час відносини між ними були відносно хорошими, а потім на фоні постійних незгод між ними почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_3 почала бути занадто агресивною, насамперед він став погрожувати здоров`ю і навіть життю заявниці. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_3 .

Зокрема, 11 червня 2021 року близько 1800 год. ОСОБА_3 за місцем проживання заявниці перебуваючи в стані сп`яніння, вчинив стосовно останньої сімейне насильство, зокрема умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи.

Прибувши на виклик заявниці працівники поліції склали стосовно ОСОБА_3 адміністративний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а 22 червня 2021 року постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення і на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

17 липня 2021 року ОСОБА_3 приблизно в 19 год. 30 хв. перестрів заявницю на вулиці і став її ображати, погрожувати спричиненням фізичного насильства, а потім став хапати за руки, спричиняючи при цьому фізичний біль, штовхати в різні частини тіла, чим завдав їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1006 від 19 липня 2021 року у заявниці виявлені ушкодження у вигляді синців верхніх і нижніх кінцівок - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку з чим заявницею подано заяву до ВП № 9 Криворізького РУП в Дніпропетровській області про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України.

Після таких протиправних дій свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 має реальні побоювання стосовно свого життя та здоров`я, у зв`язку з чим, просила суд видати відносно ОСОБА_3 обмежувальний припис, яким:

1) усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що є особистою приватною власністю ОСОБА_1

2) заборонити ОСОБА_3 перебувати у вищевказаному житловому будинку, де проживає ОСОБА_1 ;

3) заборонити наближатися на 50 м. до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , зокрема у згаданому будинку;

4) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

5) заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Присутня під час судового розгляду справи заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , посилаючись на обставини викладені у своїй заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, заявниця вказала, що після вчинення стосовно неї ОСОБА_3 фізичного насилля вона тимчасово переїхала проживати у свою квартиру, що розташована у м. Кривому Розі, у цьому місті вона також знайшла собі роботу. Наголосила, що ОСОБА_3 стосовно неї регулярно вчиняє домашнє насильство, зокрема постійно її ображає, до цього також причетний син ОСОБА_3 , який проживає з ними з кінця квітня 2021 року і постійно провокує їх на сварки.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували про встановлення обмежувального припису. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень, які він також надав у письмовій формі, ОСОБА_3 вказав, що на сварки провокує сама заявниця, а потім викликає поліцію. 9 разів поліція приїжджала до них, але протокол був складений лише один раз, решта викликів були безпідставними. Наголосив, що будинок, в якому вони проживають по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 купував винятково за власні кошти, ремонт робив своїми силами і засобами, у будинку присутні всі його меблі та інші речі домашнього вжитку. Іншого житла, на відміну від заявниці, в нього немає, тому якщо буде виданий обмежувальний припис в частині встановлення йому заборони перебувати і користуватися вищевказаним житловим будинком, то йому не буде де жити, зважаючи на те, що він тимчасово ніде не працює і не матиме змоги винайняти інше житло. Крім того вказав, що у провадженні Софіївського районного суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_1 про визнання цього житлового будинку його особистою власністю. Наголосив, що 29.07.2021 було порушено кримінальне провадження за фактом спричинення йому 18.07.2021 зі сторони ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень. Вважає, що заявницею не доведено факт вчинення ним фізичного чи психологічного насильства стосовно неї, а тому у видачі обмежувального припису просив відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, дослідивши докази, що маються у матеріалах справи, дійшов такого висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону №2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (надалі Закону №2229-VIII) до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За заявою осіб, визначених частиною першою статті 26 Закону, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом №2229-VIII України.

За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26, п.9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону).

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №2229-VIII України обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Відповідно до п.1 ч.1ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 досить не тривалий час (з 18.10.2014 по 17.02.2015) перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5,6). У шлюбі спільних дітей не мали.

19 червня 2020 року заявниця ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.7-9), куди у липні 2020 року дозволила вселитися своєму колишньому чоловіку ОСОБА_3 з яким на той час налагодилися стосунки на сумісне проживання.

З часом відносини між ними знову поступово погіршилися і стали виникати сварки. Як встановлено під час судового розгляду справи з пояснень учасників справи, що підтверджується матеріалами справи, а також дослідженими під час судового розгляду справи аудіо та відеоматеріалами наданими, конфлікти між ними виникають з приводу належності даного житлового будинку та речей, які у ньому перебувають. Постійно відбуваються провокації на вчинення сварок в залежності від того ким здійснювався такий запис.

Крім того, в провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю вищевказаного житлового будинку. Розгляд справи ще триває.

22 червня 2021 року постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень. Постанова набрала законної сили 03.07.2021 року і не оскаржувалась.

Більше зафіксованих фактів вчинення сімейного насильства з боку ОСОБА_3 заявницею не надано, а судом таких не встановлено.

17 та 18 липня 2021 року між колишнім подружжям знову виник конфлікт під час якого 17.07.2021, за твердженням ОСОБА_5 , її колишній чоловік ОСОБА_3 спричинив їй легкі тілесні ушкодження, а вже наступного дня, навпаки, вже за твердженням ОСОБА_3 , його колишня дружина ОСОБА_5 нанесла йому легких тілесних ушкоджень.

В результаті тілесних ушкоджень, тяжкість яких підтверджена відповідними висновками судово-медичного експерта від 19.07.2021, зокрема за № 1004 ОСОБА_3 отримав ушкодження у виді крововиливу у слизову оболонку верхньої губи, синців обличчя, лівого стегна - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету(предметів) (а.с.37-38), а за № 1006 відносно ОСОБА_1 отримала ушкодження у виді синців верхніх і нижніх кінцівок - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (а.с.12-13).

За ознаками спричинення одне одному легких тілесних ушкоджень 29.07.2021 та 02.08.2021 ОСОБА_3 та відповідно ОСОБА_1 звернулися до відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області з відповідними заявами, і за заявою ОСОБА_3 29.07.2021 вже внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.39,40,63).

Факт звернення заявниці до правоохоронних органів з приводу вчинення стосовно неї сімейного насильства з боку ОСОБА_3 , суд не приймає до уваги, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

17.07.2021 працівниками поліції видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, серії АА № 053007 від 18.07.2021, яким ОСОБА_3 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на одну добу з 22 год. 00 хв. 18.07.2020 та діє до 22 год.00 хв. 19.07.2020. (а.с.62).

Проте, заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що після спливу строку термінового заборонного припису, існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Більш того, як видно з пояснень заявниці у судовому засіданні, після вчинення заборонного припису вона переїхала знову до своєї квартири у м. Кривому Розі, а 02.08.2021, коли вона повернулася до належного їй житлового будинку, ОСОБА_3 з нею не конфліктував і сам завадив своєму сину ображати її та провокувати на сварку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Вимоги заявниці щодо заборони ОСОБА_3 перебувати в місці її проживання за адресою АДРЕСА_1 , яке співпадає з місцем проживання заявника, насамперед у виді заборони наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання ОСОБА_6 за вказаною адресою - не відповідають зазначеним вище нормам, враховуючи, що вказане домоволодіння є єдиним житлом ОСОБА_3 (а.с.41-44). Втручання держави, якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється згідно із законом, є порушенням статті 8 Конвенції та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (дивитися рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява №39948/06, п. 47).

Крім того, під час судового розгляду справи заявниця вказала, що ОСОБА_3 жодного разу образ чи погроз її життю по телефону чи в СМС-повідомленнях, соціальних мережах їй не висловлював, крім того ніколи не розшукував чи переслідував її з метою вчинення сімейного насильства, що свідчить про безпідставність встановлення заборон відносно ОСОБА_3 у виді особистого і через третіх осіб розшуку ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідування її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей та спільного проживання, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та її колишнім чоловіком і не підтверджує того факту того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє економічне, психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За заявою осіб, визначених частиною першою статті 26 Закону, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Суд вважає, що заявниця не надала належних, беззаперечних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису.

Так, після накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за вчинення сімейного насильства (22.06.2021), ОСОБА_1 недоведено вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, однак дії сторін є обопільними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між учасниками даної цивільної справи наявний спір щодо належності житлового будинку.

За таких обставин, вимоги заявниці ОСОБА_1 про необхідність видачі обмежувального припису ОСОБА_3 , під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 294, 350-5, 350-6, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального напису,залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, однак до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, така скарга у цей строк може також подаватися до даного апеляційного суду і через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.08.2021.

Суддя О.В. Томинець