Єдиний унікальний номер справи 367/2960/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

У квітні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що 23.12.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. 23.12.2020 року від ОСОБА_1 було відібрано розписку про одержання ним грошових коштів по цьому договору. Предметом договору є об`єкти нерухомого майна: належна продавцю Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та належна продавцю Ѕ частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0140 за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони домовились про те, що отриманий 23.12.2020 року завдаток буде частиною оплати вартості об`єктів нерухомого майна. Відповідач ОСОБА_1 обов`язків по виконанню умов договору не виконав. Крім того, згідно роздруківки публічної кадастрової карти України, земельну ділянку з кадастровим номером :01:068:0140 не знайдено, а земельна ділянка з кадастровим номером :01:068:0030 утворена шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок. З метою забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову просив суд до набрання рішенням у справі законної сили накласти арешт на: грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках (всі банківські рахунки, поточні, карткові, кредитні, депозитні, гривневі, валютні та інші види рахунків, крім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом) та належать ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 281863,4 грн.; належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , частку (1/2) земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0030, на якій не знаходяться будинки та споруди.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, до набрання рішенням у справі № 367/2960/21 законної сили накладено арешт на належну ОСОБА_1 частку (1/2) земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0030, на якій не знаходяться будинки та споруди; в іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

05 липня 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Як зазначено вище, одним із основних питань, які суд вирішує при забезпеченні позову, є питання співмірності заявленого заходу забезпечення позову як позовним вимогам, так і заявленим можливим ризикам. При цьому, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по попередньому договору. Предметом договору є об`єкти нерухомого майна: належна продавцю Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та належна продавцю Ѕ частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0140 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно роздруківки публічної кадастрової карти України земельну ділянку з кадастровим номером :01:068:0140 не знайдено, а земельна ділянка з кадастровим номером :01:068:0030 утворена шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок. Згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:068:0030 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано 23.03.2021 державним реєстратором Тарнавською С.В.

Окремо суд вважає наявними заявлені позивачем ризики невиконання рішення суду, оскільки не накладення арешту на вказане майно відповідача надає йому можливість безконтрольного відчуження такого майна, що може призвести до ускладнення захисту тих прав, щодо яких позивач і звернувся до суду. Зважаючи на предмет обтяження та заявлену суму позову, колегія суддів вважає застосований судом першої інстанції захід забезпечення спів мірним до позовних вимог. В апеляційній скарзі апеляції стверджує про неспівмірність застосованого заходу забезпечення позову з розміром позовних вимог, однак таких своїх тверджень належним чином не обгрунтував, доказів на підтвердження такої позиції апелянт суду не надав, відтак такі доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом. За таких умов у апеляційного суду відсутні підставі для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько