Справа № 430/324/21
Провадження № 2/430/96/21
11 серпня 2021 року смт. СтаницяЛуганська
Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі:головуючого судді Попової О.М., за участю секретаря судового засідання Романової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Станиця Луганська Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , втратившими право користування будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 її власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі № 1046 від 18.09.2020 року.
З 1997 року на реєстраційному обліку в будинку позивача знаходяться її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістка з 2001 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька з 2002 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У 2014 році в зв`язку з проведенням АТО та небезпечним становищем, відповідачі виїхали до Російської Федерації. Під час спілкування через мережу Іnternet в режимі відео конференції з донькою, сином та невісткою позивачка неодноразово просила приїхати до неї і знятись з реєстраційного обліку, але всі її прохання залишились без уваги. Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , до України повертатися не планують, вони подали документи на отримання посвідчення на тимчасове проживання в РФ. Позивачка звертає увагу, що наявність родичів на обліку, які фактично не мешкають створюють їй постійну перешкоду з оформленням субсидії. Також, позивачка вказує, що вона є власником вказаного будинку з усіма правами, передбаченими ЦПК.
На протязі більше ніж 7 (сім) років відповідачі зареєстровані в належному позивачу будинку, але фактично не проживають. Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3696 від 24.12.2020року, виданою Петропавлівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області та актом про фактичну відсутність відповідачів за місцем реєстрації від 28.12.2020 року № 3709, виданого депутатом Петропавлівської селищної ради Веренікіним C.B..
Крім того, відповідачі на протязі знаходження на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку оплату комунальних послуг не здійснювали, не приймали участь в ремонті та утриманні будинку. Жодних договорів оренди позивачка з відповідачами не укладала, а тому перебування на реєстраційному обліку у будинку створює перешкоди у володінні її майном.
У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачі відзивів не подавали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області 18.11.2020 року, спадкова справа № 106/2019, зареєстрованого в реєстрі за № 1046, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (1/1 частка), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 233036702 від 18.11.2020 року.
В зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її дочка- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її невістка - відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією довідки про склад сім`ї № 3696 від 24.12.2020 року, виданої Петропавлівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області, однак відповідачі фактично там не проживають, що підтверджується копією акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 28.12.2021 року за № 3709, виданого депутатом Петропавлівської селищної ради Веренікіним C.B.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу.
Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають понад рік, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачують, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судовий збір, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Попова