РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/6883/21

Провадження № 22-ц/4815/1025/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1 ;

боржник: ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження:приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2021 року , постановлену у м. Рівне в складі судді Першко О.О., у справі № 569/6883/21,

в с т а н о в и в :

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі приватний виконавець).

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павелко Л.М. виконавче провадження № 60851924 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 6 690 грн. 60 коп., а також 130 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, за заявою стягувача було направлено до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., так як в останньої здійснюється виконавче провадження № 63123455 щодо того ж самого боржника. Постановою приватного виконавця виконавче провадження № 60851924 передано назад до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання та (чи) перебування боржника ОСОБА_4 знаходиться за непідвідомчістю приватного виконавця.

Вважає дії приватного виконавця протиправними та такими, що мають дискримінаційний характер, по причині, що в неї в межах її підвідомчості зараз здійснюється примусове стягнення коштів за виконавчим провадженням № 63123455 з ОСОБА_2 , тобто з того боржника щодо якого ним подано заяву, що підтверджується інформацією з єдиного реєстру боржників.

Після уточнення вимог просив суд визнати неправомірними не тільки дії приватного виконавця, а й постанову про передачу виконавчого провадження № 60851924 від 29 березня 2021 року до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з виконання виконавчого листа № 2-2045/10.

Ухвалою Рівненського міського суду від 06 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни задоволено частково.

Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни щодо передачі виконавчого провадження № 60851924 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про передачу виконавчого провадження № 60851924 від 29 березня 2021 року до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з виконання виконавчого листа № 2-2045/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 6 699 грн. 60 коп. та 130 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування судових витрат неправомірними.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віру Леонідівну розглянути питання про об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з ОСОБА_2 у зведене виконавче провадження.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі суб`єкт оскарження вказує на її незаконність, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд не врахував положення Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому провадженні не було зазначено будь-якої інформації щодо проживання боржника на території округу в якому вона здійснює свою діяльність. Крім того, вказаним законом не передбачено обов`язку для приватного виконавця перевіряти наявність чи відсутність іншого виконавчого провадження щодо того самого боржника. Разом з тим, зазначає, що постановою від 18.05.2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 . Будь-яких інших відкритих проваджень щодо цього боржника у неї немає.

Просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

У поданому відзиві стягувач, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції таким вимогам відповідає .

Установлено, що 11 листопада 2011 року на виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області, видано виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_6 6 699 грн. 60 коп., а також по 130 грн. 93 коп., в рахунок відшкодування судових витрат.

11 грудня 2019 року постановою про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Павелко Л.М. прийнято до виконання виконавчий лист № 2-2045/10, боржником по якому є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, відповідно до яких прізвище боржника замість « ОСОБА_7 » зазначено « ОСОБА_8 ».

Як слідує з акту державного виконавця від 23 березня 2020 року боржник в смт. Квасилів не проживає, місце проживання не відомо.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 193277430 від 16 грудня 2019 року у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно.

11 лютого 2021 року стягував ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павелко Л.М. із заявою про передачу виконавчого документа приватному виконавцю Дорошкевич В.Л., оскільки нею успішно здійснюється виконавче провадження № 63123455 щодо ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павелко Л.М. від 01 березня 2021 року виконавчий документ № 2-2045/10 було передано до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л.

29 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №60851924 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2045/10, виданого 11 листопада 2011 року Апеляційним судом Рівненської області.

В цей же ж день, приватним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого документу - виконавчого листа № 2-2045/10, виданого 11 листопада 2011 року Апеляційним судом Рівненської області Рівненському районному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у зв`язку з тим, що згідно з виконавчим документом, на підставі якого здійснюється виконавче провадження встановлено, що місце проживання боржника: АДРЕСА_1 . У виконавчому провадженні № 60851924 не зазначено будь-якої інформації та не здійснено заходів примусу спрямованих на отримання інформації щодо проживання боржника на території округу, в якому приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює свою діяльність, а саме виконавчий округ міста Києва.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 17 березня 2021 року в приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на виконанні перебуває виконавче провадження № 63123455 відносно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім рішень, зазначених у пунктах 1-11 даної статті.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частиною 5 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю; про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Тобто, з аналізу зазначених норм права слідує, що лише стягувачу належить право вибору пред`явлення виконавчого документа до виконання та лише за заявою стягувача допускається передача виконавчого документа для виконання іншому виконавцю, органу тощо; передача виконавчого документа без згоди стягувача є порушенням прав стягувача при примусовому виконанні.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Статтею 7 розділу П Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Статтею 13 вказаного Закону визначено, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Тобто, законодавцем визначено різний статус державного та приватного виконавця, незважаючи на схожість їх завдань та функцій при виконанні виконавчих документів.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Тобто, законодавцем розділено діяльність державного та приватного виконавця, а саме окремо визначено порядок об`єднання виконавчих проваджень у разі надходження кількох виконавчих проваджень до державного виконавця та окремо визначено порядок об`єднання виконавчих проваджень у разі їх виконання приватним виконавцем.

У розділі Ш Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема, у пункті 14 встановлено, в разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження; про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

У пункті 15 розділу Ш Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку визначеному пунктом 14 цього розділу.

Із аналізу викладено слідує висновок, що законодавчі норми визначають порядок виконання виконавчих документів щодо одного боржника державними виконавцями та приватними виконавцями незалежно один від одного; приватний виконавець не зобов`язаний перевіряти наявність відкритих виконавчих проваджень щодо одного боржника державними виконавцями чи іншими приватними виконавцями; перевірка наявності відкритих виконавчих проваджень щодо одного боржника здійснюється лише серед тих виконавчих проваджень, що вже перебувають на виконанні в конкретного приватного виконавця, задля їх об`єднання у зведене виконавче провадження, порядок об`єднання і виконання якого визначено статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Ш Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Порядок передачі виконавчого провадження визначається статтями 42 і 44 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Із матеріалів справи убачається, що приватний виконавець цих положень не врахував, та безпідставно передав виконавче провадження до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Крім того, заяв про передачу документа іншому виконавцю чи до органу державної виконавчої служби стягувач не подавав.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Case of Hornsby vs. Greece) суд зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання, судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Доводи апеляційної скарги проте, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку для приватного виконавця перевіряти наявність іншого виконавчого провадження щодо одного і того ж боржника при прийняті іншого виконавчого документа є безпідставними і спростовується вищенаведеним .

Доводи апеляційної скарги про неможливість вирішення питання про об`єднання виконавчих проваджень, оскільки ВП №63123455 повернуто стягувачу не має правового значення, оскільки така постанова була прийняття приватним виконавцем після постановлення судом рішення.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.