Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2021 р. Справа № 608/148/21

Номер провадження2/608/198/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Білобожницької сільської територіальної громади про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Білобожницької сільської територіальної громади про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька.

В позовній заяві позивачка вказала, що в 2012 році рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами було розірвано. У даному шлюбі в сторін народилася донька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. У 2014 році позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 , який являється громадянином Польщі. На даний час дитина проживає з бабусею, оскільки мати проживає та працює у Республіці Польща. Однак, ОСОБА_4 має намір возз`єднатися з дитиною, так як має дозвіл на постійне перебування в Польщі, офіційно працевлаштована, має житло та бажає влаштувати доньку у школу в Польщі. Для врівноваження спілкування батька й матері з дитиною, донька на період навчання буде перебувати у Республіці Польща з матір`ю, а на період літніх та зимових канікул - з батьком в Україні. Однак, для виїзду за кордон дитини необхідно подати у відповідні державні органи нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька, тобто від відповідача ОСОБА_2 , проте, останній відмовляє їй у наданні такого дозволу. Тому ОСОБА_4 просить надати їй дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди на навчання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон у Республіку Польщу без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , у супроводі матері - ОСОБА_4 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 з обов`язковим поверненням дитини на територію України під час канікул. Надати ОСОБА_4 дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів, в тому числі паспорта для виїзду за кордон, неповнолітній дитині - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення та оформлення візи у Республіку Польща для виїзду неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача - адвокат Дядик Я. Б. подав відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вказав, що відповідач піклується про дитину, з 2012 року сплачує аліменти. Позивачка всіляко перешкоджає батьку у спілкуванні з дитиною. Крім того, позивачка тривалий час не проживала разом із дочкою, так як влаштовувала особисте життя в Польщі. Донька спілкувалася лише з батьком. Він готовий її забрати проживати до себе. По місцю проживання у ОСОБА_7 багато друзів, рідних, однокласників, переїзд на нове місце проживання та зміна школи не піде їй на користь.

Представник позивача - ОСОБА_1 подала відповідь на відзив. Зазначила, що позивачка не чинила відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки, комісією з питань захисту прав дитини батькові були встановлені дні та години для зустрічей з донькою. Позивачка змушена була виїхати на заробітки та залишити дитину в України з бабусею, так як відповідач не надавав достатньо коштів на утримання та виховання доньки.

Позивачка ОСОБА_4 під час судового розгляду справи позов підтримала. Суду пояснила, що з відповідачем сімейне життя не склалось, шлюб між ними було розірвано. У зв`язку з важким матеріальним становищем вона змушена була виїхати на заробітки в Польщу, про що було відомо відповідачу. Опікуном дитини залишилась її мати. В Польщі вона повторно вийшла заміж. У цьому шлюбі народилась дитина. Другий чоловік пропонував забрати дочку ОСОБА_7 на канікули. Крім того, ними минулого року було придбано путівку на відпочинок в Хорватію. Вона просила відповідача дати дозвіл на поїздку ОСОБА_7 на відпочинок в Хорватію, однак, він відмовив в цьому, і путівка пропала. Вона вже сім років просить відповідача дати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за кордон. Другий чоловік дуже добре відноситься до ОСОБА_7 . Вони відвідують Україну декілька разів на рік, та намагаються влаштувати відпочинок дитині в Україні. У випадку задоволення позову, дочка в Польщі буде навчатись, що підтверджується відповідними документами, буде мати власну кімнату у їхньому будинку. Якщо дочка не захоче бути за кордоном, вона поверне її в Україну. Крім того, вона зобов`язується привозити дочку на канікули. За час розлучення вона не забороняла відповідачу бачитися та зустрічатися з дочкою. При розлученні відповідач не ставив питання про залишення дочки з ним. Коли вона звернулась з позовом про стягнення аліментів з відповідача, тоді він звернувся з позовною заявою до суду про визначення порядку участі у вихованні дитини. ОСОБА_2 платить аліменти на утримання доньки в сумі 1000 гривень, що є недостатнім для утримання дитини. Дитина перебуває постійно в Україні, однак, батько не використовує цього для спілкування з дочкою. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 просить позовні вимоги задоволити з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Дядик Я. Б. позов не визнають, просять відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білобожницької сільської територіальної громади Тиміцька С. М. в судове засідання не з`явилася. Надіслала на адресу суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі. Під час судового розгляду справи ОСОБА_8 підтримала висновок органу опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Суду пояснила, що під час розгляду цього питання на комісії не було запитань до сторін. Також з дитиною спілкувався психолог. Дитина хоче навчатись в Польщі та на час навчання бути з матір`ю.

Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Як зазначила в судовому засіданні ОСОБА_5 , вона бажає навчатись в Польщі.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу, єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є ст. 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб, що стверджується рішенням Чортківського районного суду від 16 січня 2012 року № 1916/135/2012. Доньку сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю.

Позивачка 31 травня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , громадянином Польщі, що стверджується коротким витягом із свідоцтва про одруження, в перекладі з польської на українську.

Згідно акту обстеження від 05.10.2020 комісії Білобожницької сільської ради, ОСОБА_5 проживає в будинку бабусі ОСОБА_9 в с. Ридодуби Чортківського району Тернопільської області. Мати ОСОБА_4 проживає в Польщі.

Згідно дозволу, який діє до 21.10.2029, ОСОБА_4 має право постійного перебування у Польщі.

Крім того, позивачка офіційно працевлаштована у м. Вієво, Республіка Польща та займає посаду помічника вчителя початкової школи, що стверджується трудовим договором від 01.09.2020. Розмір щомісячної заробітної плати становить 3 085,60 злотих. З характеристики директора початкової школи від 24.09.2020 вбачається, що ОСОБА_10 у Вієво працює помічником вчителя у початковій школі з 2017 року. Сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, відповідальна. Дотримується законів, встановленого порядку та регламенту на роботі.

Відповідно до повідомлення віцедиректора початкової школи у Вієво від 09.11.2020, особи, які не являються громадянами Польщі приймаються до школи на тих самих умовах як і громадяни Польщі. Закон передбачає, що особи, які не знають польської мови або знають її на недостатньому рівні, щоб навчатися, мають право на додаткове безкоштовне навчання польської мови.

Згідно довідки директора початкової школи у Вієво від 23.11.2020, останній засвідчує, що ОСОБА_5 буде навчатися у початковій школі у Вієво, відповідно до місця проживання та територіальної приналежності до школи.

Згідно повідомлення Повітової інспекції будівельного нагляду в Лешно, 25.06.2018 року закінчені будівельні роботи об`єкта (житлового будинку загальною площею 126,70 кв. м., житловою - 99,14 кв. м.) у Вієво. Власником земельної ділянки 325/23 являється ОСОБА_11 - чоловік позивачки.

Позивачка має намір вивезти дитину за кордон на навчання, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави - учасниці визнають право дитини на освіту.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безкоштовною і обов`язковою, в усякому разі на початкових стадіях. Їй має даватися освіта, яка сприяла б її загальному культурному розвиткові і завдяки якій вона могла б на основі рівності можливостей розвинути свої здібності і особисте мислення, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності, і стати корисним членом суспільства.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Згідно рішення №12 засідання комісії з питань захисту прав дітей Білобожницької сільської ради від 30.03.2021, рекомендовано доцільність надання згоди на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5 за межі України без згоди батька ОСОБА_2 ..

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 позов не визнає. Суду пояснив, що не хоче відпускати дочку в Польщу тому, що йому не дають спілкуватись з нею, чинять перешкоди у цьому. Він шість років сплачував кошти за харчування дитини в школі, возив на додаткові уроки. Коли дочка зверталась за коштами, то він їй давав гроші. Він цікавиться навчанням дочки, відвідував навчальні заходи. Вважає, що на дитину чиниться тиск з сторони матері. З позовом про розірвання шлюбу до суду звернувся він. При розірванні шлюбу він не заперечував, щоб дитина залишилась з матір`ю. Він не звертався з позовом про зміну місця проживання дитини з ним, оскільки, роз`їзний графік його роботи не дозволяє постійно бути вдома. Він не дав дозволу минулого року на виїзд дитини, бо не знав, що він пов`язаний з відпочинком дочки. Стверджує, що дочку часто били бабуся та дідусь, дочка тікала до нього, однак, дідусь повернув її. До карантину він частіше бачився з ОСОБА_7 , після карантину - рідко. Він хотів би, щоб дочка була з ним, однак як буде з другої сторони - він не знає. Він проживає в Чорткові в двох кімнатній квартирі, кімнати якої ізольовані. Думає, що зараз він міг би оплачувати приватні уроки для ОСОБА_7 . Просить в позові відмовити, оскільки вважає, що дочку не повернуть в Україну.

Допитана в судовому засіданні дочка сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду пояснила, що вона хоче поїхати на навчання в Польщу та бути з матір`ю, своєю сестричкою. Вона вже тривалий час вивчає польську мову три рази на тиждень. В Україні ніхто її не ображає. Зараз у неї дуже мало вільного часу. Вона приймає активну участь у шкільному житті, готується до змагань « Джура », тому можливо не постійно спілкується з батьком. Вони передзвонюються, але інколи тато не відповідає на її дзвінки.

Свідок ОСОБА_14 , яка є вчителем Ридодубівської гімназії, де навчається ОСОБА_5 , суду пояснила, що батько дівчинки цікавився її навчанням, приходив до школи. Коли ОСОБА_7 була у 5 класі, то він робив це частіше, в 6 - рідше, а з початку цього року - жодного разу. Останній раз був перед святом ОСОБА_15 . Вона пам`ятає, що батько платив за харчування дочки в школі в 5 класі, 1-4 класи діти харчувались безкоштовно. Мати дитини постійно перебуває на зв`язку з школою. Вона є учасником групи, створеної батьками учнів 7 класу, в якому навчається ОСОБА_7 . Крім цього, раз на тиждень чи на два тижні вона телефонує до класного керівника, цікавиться шкільним життям дочки. Також позивачка була на ремонті класу, коли дочка закінчила п`ятий клас, на святі останнього дзвоника. ОСОБА_7 є відмінницею, вона бере активну участь у житті гімназії.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивачки, суду пояснила, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні внучки ОСОБА_7 з її батьком. Один раз він взяв її на тиждень та відвіз в село до своєї мами. Вони ніколи з дідусем не били внучку. Також вона дозволяла відповідачу кожної суботи забирати дочку до себе. Відповідач купив дочці телефон, але велосипеда не купив.

Свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю відповідача, суду пояснила, що позивачку ОСОБА_4 знає з 2008 року. Вони разом після одруження сина проживали в квартирі в Чорткові десь до вересня - жовтня 2011 року. ОСОБА_17 за характером є неврівноваженою, запальною, могла нагрубити і їй і синові. Був випадок, коли вона її вдарила та сама викликала поліцію, повідомивши, що ніби викрали дитину. Після розлучення, вона пішла проживати до своєї мами. Кожної суботи син забирав внучку до себе додому. До шостого класу возив її до школи. Останніх півтора року вона внучки не бачила, бо не дають дитини, не пускають її. До карантину вона спілкувалась з внучкою по телефону, зараз - ні. Вона не проти, щоб внучка жила в її квартирі в Чорткові . Син не звертався до суду, щоб змінити порядок участі у вихованні дитини. Вважає, що ОСОБА_7 не може виїхати в Польщу, бо там другий батько, друга дитина. А в Україні внучка перебуває з бабою, бо з батьком не дають можливості бачитися.

Отже, враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що позивачка в Республіці Польщі має житло, офіційно працевлаштована, дитина буде навчатися у школі, де працює її мати, мати здатна забезпечити дитину усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 Сімейного кодексу України, суд вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю з метою навчання дитини на період цього навчання, відповідатиме найкращим інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, ст.. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Надати ОСОБА_4 дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди на навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон у Республіку Польщу без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_4 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 з обов`язковим поверненням дитини на територію України під час канікул.

Надати ОСОБА_4 дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів, в тому числі паспорта для виїзду за кордон, неповнолітній дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення та оформлення візи у Республіку Польща для виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10 серпня 2021 року.

Копія вірна

Суддя:/підпис/

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/148/21

Рішення набрало законної сили « » року.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » р.

Секретар: