Справа № 567/471/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.11.1999р. по 27.08.2019р. перебував у зареєстровану шлюбі з відповідачкою, який було розірвано. Від даного шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом із відповідачкою.

Вказує, що заочним рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020р. у справі № 567/732/20 з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що визначений даним рішенням розмір аліментів є надмірним та ставить його у скрутне матеріальне становище, фактично позбавляє його засобів до власного існування.

Вказує, що станом на даний час він має незадовільний стан здоров`я з огляду на перенесений інсульт, має ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу III ступеня, аортосклероз, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу, араханоїдальну кісту мозочка без клінічних проявів, в зв`язку із чим потребує постійного вживання лікарських засобів та періодичного обстеження, лікування, оздоровлення та проходження реабілітації, що призводить до значних фінансових витрат. Через вказане захворювання він не може працевлаштуватись та на даний час не має постійного місця роботи, а також не виїжджає за кордон та не має стабільного доходу.

Крім того зазначає, що має витрати на своє власне існування харчування, лікування, оплату комунальних послуг, придбання засобів гігієни, одягу та інше, що ставить його в скрутне фінансове становище, відтак він неспроможний виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Вказує, що вищезазначені обставини впливають на можливість сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, відтак вважає, що існують обставини для зменшення розміру аліментів з визначенням їх в сумі 1300 грн., що буде співмірним та справедливим по відношенню до його матеріального становища.

В поданій до суду 13.07.2021р. заяві позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити, розгляд справи просив здійснювати у його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві заперечила проти позову, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, розгляд справи просила здійснювати у її відсутності.

Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідачка надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, щопозовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, вказуючи, що з наведених позивачем доводів не вбачається існування обставин та достатніх підстав, які мають істотний вплив на його матеріальне становище. Позивач не надав доказів про розмір понесених витрат на своє утримання, зокрема, витрати на придбання ліків, обстеження, проходження реабілітації, оздоровлення та оплату комунальних послуг.

Вказує, що вона на даний час ніде не працює, періодично займається оформленням святкових заходів, від чого отримує незначний дохід, а також їй допомагають матеріально її батьки. Зазначила, що позивач офіційно не працює, але є працездатною особою, регулярно виїжджає за кордон, займається ввезенням транспортних засобів в Україну на замовлення, від чого отримує значний дохід, стан здоров`я має добрий, має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхній неповнолітній дитині. Однак він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька, в добровільному порядку не сплачує аліменти, хоча зобов`язаний це робити за приписами Сімейного кодексу України, усі зароблені кошти він витрачає для задоволення своїх власних потреб.

Зазначає, що на її утриманні перебуває також і повнолітня донька ОСОБА_5 , яка навчається в НУ «Острозька академія» на платній формі навчання стаціонарно, витрати на її утримання та навчання вона несе одноособово.

Позивач не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , не купує їй одяг та взуття, підручники, канцелярські знаряддя, продукти харчування та вітаміни, не оплачує їй лікування, не надає кишенькові кошти. Тобто фактично самоусунувся від утримання доньки та переклав весь тягар з матеріального утримання обох доньок на неї, жодної участі в їх матеріальному забезпеченні не брав та не бере, своїми діями він намагається уникнути виконання обов`язку по матеріальному забезпеченню обох дітей.

Вказує, що до позовної заяви не додано жодних медичних документів, які б свідчили про неможливість позивача працювати за станом здоров`я. Він не бажає працювати та отримувати стабільний дохід, не шукає роботу, не перебуває на обліку в Центрі зайнятості з метою пошуку офіційного працевлаштування та отримання регулярного доходу. Додані до позовної заяви копії медичних епікризів свідчать про те, що він перебував на лікуванні до ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, тобто фактично стан здоров`я від дня присудження аліментів на утримання доньки та по даний час у нього не погіршився, а лишається стабільно нормальним. Він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, в добровільному порядку не хоче сплачувати аліменти, як передбачено законом та судовим рішенням.

Вважає, що відсутні будь-які обставини, які б позбавляли позивача можливості для належного виконання обов`язку щодо матеріального утримання дитини у визначеному судом розмірі 2000 грн. Позивач жодними належними та допустимими доказами не довів обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні докази про істотну зміну його матеріального становища після присудження аліментів.

Позивач в судовому засіданні 06.07.2021 року позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням суду в розмірі 2000 грн., підтримав та просив суд визначити їх у розмірі 1300 грн, посилаючись на погіршення стану здоров`я та здійснювані ним витрати на своє власне проживання (харчування, оплата комунальних послуг, придбання засобів гігієни, одягу тощо). Вказав, що через захворювання він не може працевлаштуватись та на даний час не має постійного місця роботи, за кордон на заробітки не виїжджає, його дохід є нерегулярним та складається з винагороди за різноманітні допоміжні послуги, що надаються ним для фізичних осіб при купівлі-продажу останніми автомобілів. Раніше він багато років їздив за кордон та займався доставкою автомобілів в Україну з метою їх подальшого продажу. Пояснив, що він проживає в квартирі один та самостійно несе витрати з оплати комунальних послуг, розмір яких в залежності від пори року змінюється та становить не більше 1500 грн. за місяць. Зазначив, що при розгляді спору про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , такий спір було вирішено судом у його відсутності та він був позбавлений можливості з`явитись до суду та надати свої пояснення та заперечення по суті справи, разом з тим зазначив, що не погоджуючись з рішенням суду про стягнення з нього аліментів у розмірі 2000грн. він в апеляційному порядку його не оскаржував. Пояснив, що він з січня 2021 р. аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 не сплачує. Крім того, зазначив, що добровільно час від часу надає своїм дітям матеріальну допомогу по мірі своїх можливостей. Вказав, що запропонований ним до стягнення новий розмір аліментів 1300 грн. буде співмірним та справедливим по відношенню до його матеріального становища.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка ОСОБА_2 - матір`ю.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не приймав належної участі у матеріальному утриманні доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, та згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020 року у справі №567/732/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення суду ОСОБА_1 не оскаржував та воно 26.01.2020р. набрало законної сили.

З матеріалів справи та пояснень позивача судом встановлено, що він на даний час офіційно не працевлаштований та періодично був зареєстрований у Острозькому МРЦЗ, де отримував допомогу по безробіттю, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та на даний час дохід позивача є мінливим і складається з винагороди за надання послуг фізичним особам.

З епікризу Рівненської центральної міської лікарні вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні загальної неврології з 11 по 18 квітня 2014р. з приводу постійних головних болей, головокружіння, коливань тиску та підвищеної подразливості та сонливості. По завершенню лікування ОСОБА_1 рекомендовано уникати перевантаження (фізичного та психологічного), а також нагляд у невропатолога.

Відповідно до епікризу КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 26 по 30 березня 2020 р. з діагнозом транзиторна церебральна ішемічна атака. По завершенню лікування йому рекомендовано нагляд невролога та кардіолога.

З наданих позивачем банківських квитанцій від 17.08.2020р., 20.08.2020р., 18.09.2020р., 30.12.2020р., 25.02.2021р 18.03.2021р., 19.03.2021р., вбачається, що позивач здійснював платежі за комунальні послуги та за послуги інтернету за період з серпня 2020р. по березень 2021р. на загальну суму 7 991,62 грн.

Згідно фіскального чеку від 23.11.2020р. ОСОБА_1 були придбані ліки на загальну суму 1 688,70 грн.

Відповідно до консультаційного висновку лікарської консультаційної комісії (ЛКК) №56/526 КНП «Острозького центру первинної медичної допомоги» від 30.03.2021р. для ОСОБА_1 встановлено діагноз: наслідки гіпертонічного інсульту в лівій СМА (2014р.) та транзиторна ішемічна атака (26.03.2020р.) у вигляді вогнищевої неврологічної симптоматики астенічного цефалгічного синдромів, гіпертонічна хвороба. Потребує постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного.

Згідно довідки Рівненського обласного центру зайнятості від 16.03.2021р. ОСОБА_1 станом на 16.03.2021р. на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості населення не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує.

Згідно розрахунку Острозького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.07.2021р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 09.07.2020р. по 01.07.2021р. становить 23 493,87 грн., та із вказаного розрахунку вбачається, що впродовж вказаного періоду він жодного разу не сплатив визначений йому до сплати щомісячний розмір аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні спору суд також враховує положення ст.80 ЦПК України, відповідно до яких достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Позивач, вважає, що значне погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання сина.

Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини.

Судом встановлено, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020р. з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: становить з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому в абзаці третьому частини 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу сторін знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2 , даний факт позивачем не заперечується, а відтак суд приходить до висновку, що донька потребує участі у матеріальній допомозі з боку батька.

Однак в судовому засіданні встановлено, що позивач станом на 01.07.2021 року має заборгованість зі сплати аліментів, присуджених згідно рішення суду, у розмірі 23 493,87 грн.

Судом встановлено, що з наданих позивачем документів, ним не надано жодного доказу щодо розміру витрат, які він несе на лікування, утримання та відповідності цих витрат лікарським призначенням.

Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів та належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища позивач суду не надав.

Судом також прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

У розумінні статті 81 ЦПК України та ст.192 СК України мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі.

Так, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання доньки.

Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд також враховує, що позивач є працездатною особою, не довів погіршення його майнового стану, та жодного доказу на підтвердження свого дійсного матеріального становища позивач суду взагалі не надав. Тобто чи має позивач доходи, їх розмір, а також майно, яке може приносити прибуток, в тому числі транспортні засоби, нерухоме майно тощо суду не надано. В який спосіб та якому розмірі позивач здійснював матеріальне утримання своїх дітей до і після постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів, він суду не повідомив.

Враховуючи, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких обмежень до роботи за станом здоров`я йому не встановлено, отримує мінливий дохід, несе поточні витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг та організацією власного побуту, а відтак суд вважає, що позивач є фінансово спроможним приймати участь в матеріальному утриманні неповнолітньої доньки, проте цього не здійснює, будь-які докази на підтвердження погіршення свого матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання доньки не надав.

Також враховуючи обставини, наведені позивачем в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, повідомлені позивачем обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже факт наявності у позивача захворювань, які виникли ще до ухвалення рішення суду, факт понесених комунальних витрат за утримання квартири, в якій він проживає один, відсутність на даний час офіційного працевлаштування та стабільного доходу, не доводить мінливості його матеріального стану та не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментіву.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ст.192 СК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.07.2021р.

Суддя Острозького районного суду Василевич О.В.