Справа № 445/1949/20 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1392/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Крайник Н.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання. В обгрунтування позову вказала, що у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки відповідач до досягнення сином повноліття надав добровільно кошти на його утримання, вона не зверталася з позовом до суду про стягнення аліментів. На даний час син ОСОБА_3 досяг повноліття та навчається, проживає та служить в Крехівському монастирі Святого Миколая, який належить до Василіянського Чину святого Йосафата Провінції Найсвятішого Спасителя в Україні, з 31.08.2019. Стипендії чи зарплати син не отримує, оскільки навчається щоденно в даному монастирі, то працювати і отримувати дохід він не має можливості. Позивач зазначає, що працює вчителем в школі, її дохід не є достатнім, щоб утримувати та забезпечувати сина та неповлітню дочку. Хоч син і проживає в монастирі, проте потребує необхідних для навчання, розвитку та проживання матеріальних витрат, зокрема: придбання підручників, канцелярського обладнання, одягу, продуктів харчування, які по даний час несе вона самостійно, так як відповідач відмовився добровільно надавити матеріальне утримання для сина. Зазначає, що відповідач має стабільний щомісячний дохід, працює священнослужителем с. Золочівка, працездатний, інших непрацездатних членів сім`ї, які перебували на його утриманні, у нього немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення сином 23-х років.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень), щомісячно, починаючи з 27.10.2020 року і до досягнення ним 23 - х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так як відповідно до довідки вих.№7 від 27.09.2020, виданої Провінцією отців Василіян Найсвятішого Спасителя в Україні, ОСОБА_3 з 31 серпня 2019 року постійно проживає і служить в Крехівському монастирі святого Миколая. Відповідно до довідки №424/20 від 30.11.2020, виданої монастирем святого Миколая, яку також долучила сама ж позивачка, ОСОБА_3 постійно перебуває та навчається в монастирі, навчання триватиме до 2027 року. Отже, позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням та є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч., 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції задовольнив частково позов, прийшов до висновків, що оскільки повнолітній син сторін навчається у Крехівському монастирі Святого Миколая, що обмежує його можливості працювати, будь-яких доходів він не отримує, відповідач, не заперечив, що має стабільний щомісячний дохід, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_3 , повністю перебуває на матеріальному утриманні монастиря, тому слід стягувати з відповідача аліменти на утримання сина, що продовжує навчання, в розмірі 1500,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня донька, син продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надати матеріальну допомогу.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку, сина в твердій грошовій сумі або в долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Крім того, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положення ст. 199, 200 СК України вказують на те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідок монастиря Св. Миколая №7 від 27.09.2020, № 424/20 від 30.11.2020, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2019 року постійно перебуває та навчається в Крехівському монастирі Св. Миколая, який належить до Василіянського Чину Св. Йосафата Провінції Найсвятішого Спасителя в Україні, навчання триватиме до 2027 року(а.с.22).

В своїй позовній заяві позивачка зазначала, що син досяг повноліття та потребує матеріальної допомоги батька, оскільки проживає та служить в Крехівському монастирі Святого Миколая, який належить до Василіянського Чину святого Йосафата Провінції Найсвятішого Спасителя в Україні, з 31.08.2019. Вказувала на те, що хоч син і проживає в монастирі, проте потребує необхідних для навчання, розвитку та проживання матеріальних витрат, зокрема: придбання підручників, канцелярського обладнання, одягу, продуктів харчування, які по даний час несе вона самостійно, так як відповідач відмовився добровільно надавити матеріальне утримання для сина.

Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Проте, доказів, що син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, як то вартість навчання, підручників, чи інші витрати, за умови неможливості повнолітнього сина забезпечувати себе у зв`язку із зайнятістю у навчальному процесі, до матеріалів справи позивачкою не додано.

При встановленні потреби в утриманні та визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції не з`ясовувалося питання, на що і в якому розмірі потребує повнолітній син матеріальної допомоги.

Також відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають як повнолітні діти, які продовжують навчання, так і той з батьків, з ким вони проживають.

Як убачається із матеріалів справи, згідно довідок монастиря Св. Миколая №7 від 27.09.2020, № 424/20 від 30.11.2020, ОСОБА_3 постійно проживає в Крехівському монастирі Св. Миколая за місцем свого навчання, а тому ОСОБА_2 , яка проживає окремо, не мала права звертатися із даним позовом до суду в інтересах повнолітньої дитини тому, що аліменти на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і проживає окремо повинні стягуватися на користь самої дитини, а не на користь батьків.

Ураховуючи вище наведені обставини у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:11.08.2021.

Головуючий

Судді