Житомирський апеляційний суд
Справа №278/354/21 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСК"

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі №278/354/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСК" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в результаті ДТП в порядку суброгації, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРСК" (далі - ПАТ «СК «АРСК»)звернулося до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти, як компенсацію збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 27 425,85 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що між сторонами укладено договір добровільного страхування. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини іншої особи, автомобіль відповідача було пошкоджено. Позивачем було сплачено відповідачу страхове відшкодування в розмірі 50 тисяч гривень. Цивільно-правова відповідальність винуватця пригоди також була застрахована. Позивач звернувся до страховика винуватця пригоди. Останній повідомив, що відповідач звертався і до них із вимогою сплатити страхове відшкодування, що і було зроблено на суму 39262,15 гривень. З претензією позивач звертався до відповідача щодо виплати безпідставно набутих коштів. Проте, відповідач в добровільному порядку повернув лише 11 836,30 грн., а решту виплачувати відмовився. У зв`язку з цим ПАТ «СК «АРСК» звернувся до суду з позовом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРСК" просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального та невірним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що відповідно до вимог ст.ст.256-258 ЦК України жодної підстави для застосування позовної давності строком в один рік в даних правовідносинах не передбачено. Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відповідач відповідно до вимог ст.267 ЦК України просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача, які виникли як суброгація, у зв`язку з переходом до нього права вимоги на підставі виконання умов договору майнового страхування та відмовити у позові, внаслідок чого суд першої інстанції помилково погодився з такими запереченнями. Так як правовідносини, які виникли у цій справ не є суброгацією, - висновки суду першої інстанції є помилковими та зроблені із невірним застосуванням норм матеріального права. Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно надав правову кваліфікацію правовідносинам сторін та неправильно визначив, яка правова норма підлягає застосуванню до вирішення спору.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2016 року між сторонами укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності та від нещасного випадку на транспорті з терміном дії до 01 листопада 2017 року (а.с.11-21).

21 вересня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, кваліфікована як страхова подія, та з даного приводу складено європротокол з констатацією вини іншого учасника дорожнього руху (а.с.22-23,28).

Відповідач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2016 року випуску та має посвідчення водія (а.с.26,27).

27 вересня 2017 року складено акт огляду (дефектна відомість) автомобіля відповідача з ремонтною калькуляцією (а.с.29-37).

10 жовтня 2017 року проведено розрахунок страхового відшкодування з рішенням про виплату 50 000,00 грн.(а.с.38-39).

11 жовтня 2017 року позивачем відповідачеві сплачено страхове відшкодування у зазначеному розмірі (а.с.40).

09 лютого 2018 року ТЗДВ "Страхова компанія Кредо" на претензію з приводу виплати страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. повідомила позивача про наступне. Відповідач звертався також і до ТЗДВ "Страхова компанія Кредо" з вимогою виплатити йому страхове відшкодування з приводу згадуваної раніше страхової події, що і було зроблено в межах встановленої шкоди в розмірі 39262,15 грн. (а.с.41).

19 липня 2019 року позивач звертався до відповідача з претензією щодо спірних правовідносин (а.с.42-43).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивачем пропущено строк позовної давності, хоча по суті спору вимоги є обгрунтованими.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2016 року мав місце страховий випадок.

11 жовтня 2017 року позивач здійснив страхове відшкодування відповідачеві.

10 січня 2018 року відповідач отримав страхове відшкодування від страховика винуватця пригоди.

09 лютого 2018 року позивач дізнався про проведення останньої оплати.

19 липня 2019 року позивачем направлена претензія.

23 серпня 2019, 19 лютого та 25 березня 2020 року відповідачем здійснено часткове повернення позивачу отриманих грошових коштів на загальну суму 11 836,30 гривень.

04 лютого 2021 року позивач звернувся до суду із даними вимогами.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач звернувся із вимогами в порядку суброгації а також із посиланням на положення ст.1212 ЦК.

За змістом ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції не врахував, що позовна давність у спорах про стягнення коштів з особи, винної у скоєнні ДТП, на користь страхової компанії, яка виплатила страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», має обраховуватись з моменту ДТП, а не з моменту виплати страхового відшкодування.

При цьому за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та

- договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).

При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

Проте, на думку суду, в даному випадку, на спірні правовідносини не поширюються норми закону про суброгацію, оскільки вимогу про стягнення коштів пред`явлено до потерпілої у ДТП особи, а не до винуватця. При цьому спірні кошти виплачені страховиком на підставі договірних відносин, що склалися між сторонами. Договір на момент виплати був чинним.

Позивачем не доведено, що розмір виплаченого страхового відшкодування перевищує розмір заподіяної потерпілому шкоди.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК, на підставі якої позивачем також заявлено позов, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За наведених обставин із заявлених підстав позов не може бути задоволений, оскільки кошти, про повернення яких просить позивач, отримані відповідачем на підставі договору страхування.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позову, то відсутні підстави для застосування у такому випадку положень закону про позовну давність.

За наведених обставин та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСК" задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення - про відмову в позові з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: