Єдиний унікальний номер 235/3455/13-ц
Номер провадження 22-ц/804/1923/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2021 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) (суддя в першій інстанції Бородавка К.П., ухвала постановлена в приміщенні суду в м. Покровськ Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків). Просив зобов`язати Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 41392422 від 30.12.2013 року. До скарги також була додана заява, в якій заявник просив поновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем у зв`язку з закриттям виконавчого провадження, мотивуючи тим, що заявнику стало відомо про порушення його права в жовтні 2020 року. Він звернувся до керівництва Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з квартири, однак йому було відмовлено, після чого він подав позов до Донецького окружного адміністративного суду, який прийняв його до розгляду, а потім закрив провадження у справі у зв`язку з її непідсудністю та рекомендував звернутися до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою відмовлено. Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, поновити строк на звернення до суду і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 41392422 від 30.12.2013 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що порушує конституційні права та право на судовий захист у зв`язку із невідповідністю висновків суду наданим документам та порушенням норм процесуального права. Так, на думку скаржника, судом першої інстанції, зокрема не було враховано той факт, що ОСОБА_1 працює за кордоном у м. Воркута Республіки Комі РФ, та був не в змозі приїхати та отримати необхідні матеріали.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними про отримання ними судових повісток рекомендованими поштовим відправленням.

Від представника заявника адвоката Василенка А.І. надійшла заява про розгляд питання за їх відсутності.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 про порушення свого права не зняття державним виконавцем арешту з його майна, накладеного у виконавчому провадженні № ВП 41392422, дізнався в жовтні 2020 року з листа Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.10.2020 року, копія якого додана до скарги.

До скарги також додана копія ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року за позовом ОСОБА_1 до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна боржника, якою закрито провадження у справі та роз`яснено позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту вищевказаної ухвали випливає, що з позовом до адміністративного суду заявник звернувся в лютому 2021 року. Даними трекінгу Укрпошти підтверджується, що копія ухвали суд від 03.03.2021 року отримана заявником 11.05.2021 року.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності обставин, що заважали заявнику звернутись до судових органів протягом десятиденного строку з дня, коли в жовтні 2020 року йому стало відомо про порушення державним виконавцем його прав та інтересів; копій звернень до керівництва державної виконавчої служби заявником до скарги також не додано.

Отже, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою та залишаючи без розгляду скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що заявником при зверненні до суду із зазначеною скаргою пропущено встановлений частиною 1 статті 449 ЦПК України десятиденний строк, поважність причин пропуску не обґрунтована та не доведена, підстави для задоволення відповідної заяви про поновлення пропущеного строку відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішення питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідних законодавчих нормах не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

За статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Враховуючи, що при зверненні до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою 21 травня 2021 року вже сплив строк, передбачений підпунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, ОСОБА_1 просив поновити йому строк на подання скарги на дії державного виконавця, виклавши при цьому обґрунтовані підстави для поновлення такого строку.

Так, в заяві про поновлення строку на звернення до суду ОСОБА_1 зазначив, що йому стало відомо про порушення його права в жовтні 2020 року. Він звернувся до керівництва Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з квартири, однак йому було відмовлено, після чого він звернувся до Донецького окружного адміністративного суду, який прийняв позов до розгляду, а потім закрив провадження у справі у зв`язку з її непідсудністю та рекомендував звернутися до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

З номера відправлення, зазначеного на конверті Донецького окружного адміністративного суду, випливає, що представник скаржника отримав копію ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року про закриття провадження у справі № 200/1856/21-а 21 11 травня 2021 року.

В свою чергу, зі скаргою на дії державного виконавця Корольов В.П. звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 21 травня 2021 року, тобто впродовж десяти днів з моменту, коли йому стало відомо про закриття Донецьким окружним адміністративним судом провадження у справі за його позовом.

Колегія суддів доходить висновку, що вищевказане свідчить про добросовісне здійснення заявником своїх процесуальних прав і виконання обов`язку стежити за станом провадження у справі і сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню обставин справи.

В порушення зазначених норм процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та не надав їм належної оцінки відповідно до вимог закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

В рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд першої інстанції на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини п`ятої статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Проте суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду у зв`язку пропуском строку на звернення до суду вирішити питання про поновлення цього строку та розглянути по суті скаргу про зобов`язання Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з майна заявника, оскільки питання про поновлення строку, у даному випадку, відноситься до компетенції суду першої інстанції, а скарга не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2021 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 27 липня 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич