ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/182/21

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/954/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 23 квітня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 25 695,18 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 травня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідачу був відкритий кредитний рахунок та видана кредитна картка.

Представник позивача зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 08 грудня 2020 року виникла заборгованість у сумі 25 695,18 грн, з яких: 20 608,03 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 5 087,15 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням від 23 квітня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 17 травня 2010 року в розмірі 20 608,03 грн. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту дослідження доказів у справі, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі, залишивши в іншій частині судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що надані банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, і банком не погоджено з позичальником умов кредитування.

Представник позивача зазначає, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору, і відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, укладений з відповідачем договір є договором приєднання, і жодного підпису позичальника під публічно розміщеними Умовами та Правилами надання банківських послуг закон не вимагає.

Звертає увагу на ту обставину, що відповідачем додатково була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій конкретно зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5 % щомісячно. Проте на наведену обставину районний суд належної уваги не звернув та дійшов хибного висновку про безпідставність стягнення заборгованості за відсотками. Крім того, ОСОБА_1 прийняв умови договору, оскільки користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості та виписці про рух коштів по картковому рахунку.

Указує, що у даній справі не може бути застосована позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вона висловлена у справі з іншими правовідносинами сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб, а в підписаних відповідачем документах умови кредитування не містилися.

Наголошує на тому, що при вирішенні позову районним судом не враховані правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц та від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, відповідно до яких підписані позичальником анкета-заява та довідка про умови кредитування є підтвердженням того, що останній був ознайомлений з умовами кредитування щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошті у добровільному порядку позичальником не повернуті, тому, з урахуванням ст.ст. 525, 526, 1054 ЦК України, визнав за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 20 608,03 грн.

Районний суд з посиланням на правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, констатував, що у заяві відповідача від 17 травня 2010 року процента ставка не зазначена, а надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Зазначив, що позивачем не підтверджено належними доказами, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомлювався позичальник, підписуючи анкету-заяву, та погоджувався з ними, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої суми відсотків.

Разом із тим, з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам у повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 17 травня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг. У цей же день відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідача не містять (а.с. 16-39).

07 червня 2010 року відповідач своїм підписом засвідчив, що ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 15). У вказаній довідці зазначено, що базова відсоткова ставка щомісячно становить 2,5 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 18 травня 2010 року з терміном дії до травня 2014 року), № НОМЕР_2 (дата відкриття 17 травня 2012 року з терміном дії до лютого 2016 року), № НОМЕР_3 (дата відкриття 26 березня 2016 року з терміном дії до березня 2020 року) № НОМЕР_4 (дата відкриття 06 серпня 2019 року з терміном дії до липня 2023 року), № НОМЕР_5 (дата відкриття 15 жовтня 2019 року) зі строком дії останньої перевипущеної картки до останнього дня вересня 2023 року (а.с. 13).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 18 травня 2010 року, а 07 червня 2010 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн. У подальшому, на протязі 10 років, періодично відбувалось коригування (збільшення та зменшення) кредитного ліміту, зокрема, 18 листопада 2019 року збільшення кредитного ліміту до 21 000 грн, 23 червня 2020 року зменшення ліміту до 19 864,59 грн, а 01 липня 2020 року розмір кредитного ліміту було знижено до 0.00 грн (а.с. 12).

Випискою по рахунку основної карти НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період з 07 червня 2010 року по 01 листопада 2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 49-62).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не звертався.

Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 08 грудня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 25 695,18 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 20 608,03 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5 087,15 грн (а.с. 10-11).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками.

З наданої банком виписки по картці № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка в подальшому декілька разів перевипускалася, вбачається, що позичальником у період з 12 липня 2010 року по 01 листопада 2020 року проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення кредитної заборгованості (а.с. 49-62), що свідчить про підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Наведена виписка також підтверджує несвоєчасне погашення кредиту та наявність заборгованості за кредитом, яка за розрахунком банку на час звернення до суду становила 20 608,03 грн та яка й була стягнута оскаржуваним судовим рішенням.

Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу суму заборгованості за кредитом, про що правильно зазначив районний суд у своєму рішенні.

Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, апеляційний суд враховує наступне.

Банк, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складову його повної вартості заборгованість за простроченими відсотками. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що у підписаній позичальником довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» чітко зазначена базова щомісячна процентна ставка 2,5 %, тобто 30 % річних. З наданих банком письмових пояснень, до яких додано розрахунок суми боргу за відсотками, вбачається, що за відсотковою ставкою 30 % розрахована сума до стягнення, яка становить 3 237,69 грн.

Тобто, укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування відповідає вимогам ст.ст. 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17 та від 04 червня 2020 року у справі № 640/18354/14-ц, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.

На момент отримання позичальником кредитних коштів підписана ним заява містила умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цьому документі конкретному розмірі та порядку нарахування, тому, на переконання колегії суддів, районний суд безпідставно прийшов до висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом позивач визначив, виходячи з Витягу з умов і правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів, а тому він не може бути складовою кредитного договору.

За інформацією банку ОСОБА_1 було видано декілька кредитних карток зі строком дії останньої з них до вересня 2023 року. Згідно з випискою по рахунку відповідач після підписання анкети-заяви отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, систематично користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість. Отже наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та становить 30 % з розрахунку 360 днів у році, а отже, доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки за наданим позивачем апеляційному суду розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 105-113), загальна сума заборгованості останнього за відсотками станом на 08 грудня 2020 року становить 3 237,69 грн, яка й підлягає стягненню на користь позивача.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 3 237,69 грн боргу за відсотками, які підтверджені наданим апеляційному суду розрахунком.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд скасовує в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 106,56 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 166,94 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2021 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати, в частині розміру судових витрат змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 3 237 (три тисячі двісті тридцять сім) грн 69 коп. заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 17 травня 2010 року.

Збільшити визначену судом першої інстанції суму судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ), з 1 820 (однієї тисячі вісімсот двадцяти) грн 54 коп. до 2 106 (двох тисяч ста шести) грн 56 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 2 166 (дві тисячі сто шістдесят шість) грн 94 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.

Головуюча: Судді: