ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2021 року

м. Харків

справа №645/2116/21

провадження № 22-ц/818/4278/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

апелянт - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Бабкової Т.В. в м. Харкові, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації права та державним реєстраторам прав на нерухоме майно ( в тому числі й Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних рад Київській, Севастопольській міській, районним у містах Києві та Севастополі, державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними із предметом позову, а також оскаржуваною ухвалою суду порушуються права ОСОБА_2 , як стягувача по виконавчому провадженню, де боржником є ОСОБА_4 .. Зазначає, що предметом позову є стягнення боргу, а не звернення стягнення на майно, тому можливим є застосування заходів забезпечення позову тільки у вигляді заборони саме відповідачу вчиняти певні дії, а не будь-яким іншим особам, проте в даному випадку заходи забезпечення позову стосуються невизначеного кола сторонніх від відповідача осіб. Вважає, що заява про забезпечення позову була подана виключно з метою унеможливити реальне та повне виконання судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у визначений судом спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що 03 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Як на підставу вимог вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що 20.05.2019 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 позику у розмірі 30 000 доларів США, що є еквівалентом 750 000 грн., про що ОСОБА_4 складена розписка від 20.05.2019 року, в якій остання зобов`язалася повернути грошові кошти не пізніше 20.05.2020 року. Проте значені кошти повернуті не були. У подальшому заявниці стало відомо, що ОСОБА_4 здійснює заходи щодо продажу належній їй на праві приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та намагається позбутися зазначеного майна з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення заборгованості. У зв`язку з цим просить до вирішення справи по суті заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації права та державним реєстраторам прав на нерухоме майно ( в тому числі й Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних рад Київській, Севастопольській міській, районним у містах Києві та Севастополі, державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Частиною 4 ст. 152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Чинність ухвали про забезпечення позову, яка постановлена до подання позову, в тому числі залежить і від необхідності подати позов, а у разі невиконання зазначеної умови у суду виникає обов`язок скасувати таку ухвалу про забезпечення позову.

Сторони не заперечують, що відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України ОСОБА_1 було подано позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу та підтверджується копією ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року з реєстру судових рішень.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 01.08.2017 року, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року по справі №635/144/18 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 804 000 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 09.11.2020 року.

24 листопада 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №635/144/18 та 27 листопада 2020 року приватним виконавцем Ярмоленко О.В. було відкрито виконавче провадження №63762372, в межах якого було винесено постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 .

Приватним виконавцем відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 передано документи до Державного підприємства "СЕТАМ" для проведення реалізації майна боржника, описаного та арештованого державним виконавцем за зведеним виконавчим провадження № 63762431.

15.03.2021 року, 05.04.2021 року, та 26.04.2021 року проводилися електронні торги, які не відбулися.

28.04.2021 року до приватного виконавця надійшла заява стягувача за виконавчим провадженням ОСОБА_2 відповідно до якої вона повідомляє виконавця про своє бажання залишити за собою вказане нереалізоване майно боржника в рахунок погашення боргу за виконавчим документом (Виконавчий лист № 635/144/18 виданий 24.11.2020 pоку Фрунзенський районний суд м. Харкова) за ціною третіх електронних торгів, що становить 700 910 грн. Також, в своїй заяві стягувач просить в порядку передбаченому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження" винести відповідну постанову про передачу майні, стягувачу в рахунок погашення боргу та Акт;

28.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим листом №635/144/18 від 24.11.2020 року, що видав Фрунзенський районний суд м. Харкова, відповідно до якої стягувачу ОСОБА_2 було передано квартиру АДРЕСА_1 .

28.04.2021 року приватним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу;

28.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна.

29 квітня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. було видано Свідоцтво НОМЕР_1, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Наразі зазначена квартира є власністю ОСОБА_2 , яка не є стороною у спірних правовідносинах.

Таким чином, оцінивши доводи заявника, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки з заяви не вбачається, яким чином забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації права та державним реєстраторам прав на нерухоме майно ( в тому числі й Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних рад Київській, Севастопольській міській, районним у містах Києві та Севастополі, державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, унеможливить виконання рішення суду.

При цьому вбачається, що станом на час звернення заявника до суду вказана квартира перебувала під арештом у виконавчому провадженні, стягувачем за яким є апелянт. У квітні 2021 року проводились електронні торги. Постановою приватного виконавця від 28.04.2021 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 передана стягувачу в рахунок погашення заборгованості та 29.04.2021 року (а.с.45) видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру апелянту.

Запропонований заявником спосіб забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами, на які було посилання у доводах цієї заяви.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 04.08.2021 року.