Справа № 2-2421/10
Провадження № 4-с/487/51/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Карташева Т.А., за участю секретаря Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про визнання дій приватного виконавця неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, в якій остання просить суд визнати дії приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича незаконними та визнати протиправними і скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про відкриття виконавчого провадження ВП №63709334 від 23.11.2020 року; постанови про арешт коштів і майна боржника за ВП №63709334 і постанову про стягнення основної винагороди за ВП №63709334 від 23.11.2020 року; постанови від 18.03.2021 року про опис та арешт майна боржника: Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; житлового будинку по АДРЕСА_2 ; кв. АДРЕСА_3 та призначення відповідальним зберігачем ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2010 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року у сумі 40410,07 швейцарських франків, що еквівалентно 315469,91 грн, сплачене держмито у сумі 566,66 грн з кожного та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 40,00 грн. 29.12.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі був виданий виконавчий лист №2-2421/2010. 23.11.2020 року приватний виконавець Куліченко Д.О. відкрив виконавче провадження №63709334 відносно ОСОБА_1 по виконанню вищезазначеного рішення суду від 15.09.2010 року. З матеріалів вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналась, що приватним виконавцем Куліченком Д.О. було винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження №63709334 від 23.11.2020 року про примусове виконання виконавчого листа №2-2421/2010 від 29.10.2010 року; постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 40401,01 CHF; постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ; постанову про арешт майна ОСОБА_1 . Вважає вказані постанови приватного виконавця неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Так, стягувач ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з заявою про повернення виконавчого листа відносно ОСОБА_1 звернувся ще 28.09.2020 року, тобто до закінчення виконавчого провадження Заводським ДВС м. Миколаєва. А за такого, стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання приватному виконавцю, у зв`язку з пропуском строку встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження не вказана сума залишку боргу, що є суттєвим. Також ОСОБА_1 вважає, що на дані правовідносини поширюються норми ст. 40 Закону України №1404-VIII щодо наслідків повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою і відсутність права розпочати знову виконавче провадження. Так, 28.09.2020 року ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» подало заяву до Заводського відділу ДВС про повернення йому виконавчого листа відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12.10.2020 року виконавчі провадження у ДВС були закінчені, 22.12.2020 року - відновлені, і виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до його заяви. У даному випадку приватний виконавець Куліченко Д.О. відкрив не нове провадження, а продовжив знову теж виконавче провадження, оскільки виконується той самий виконавчий документ, відносно того ж самого боржника. Такі дії є неправомірними та суперечать вимогам закону. Що стосується інших постанов ОСОБА_5 в рамках відкритого виконавчого провадження, то вони є похідними від незаконної постанови про відкриття провадження і також підлягають скасуванню.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Жосан В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, скаргу підтримує, просить суд її задовольнити.

Приватний виконавець Кулічено Д.О. до судового засідання не з`явився, в запереченнях на скаргу просив відмовити в її задоволенні, виходячи з наступного. Вважає, з урахуванням ч.5 Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05.10.2016 року, що 23.11.2020 року приватним виконавцем було правомірно та в межах строків, встановлених законом, прийнято на виконання виконавчий лист №2-2421/10. Посилання заявника на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам закону, так як не містить відомостей щодо суми залишку боргу вважає безпідставними, оскільки відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає, зокрема залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилось стягнення. Однак, враховуючи, що виконавчий документ не має відмітки про часткове чи повне стягнення боргу з боржника, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа. Вважає, оскільки виконавче провадження органом ДВС було завершено на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а посилання заявника на ст. 40 Закону є помилковим. Оскільки скаржником в своїй скарзі не зазначено, яким чином та які саме права боржника на теперішній час порушуються, тому відсутність порушеного права боржника виключає необхідність визнання правомірними та скасування процесуальних документів виконавчого провадження.

Представник стягувача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні скарги ОСОБА_1 просив відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2010 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року у сумі 40410,07 швейцарських франків, що еквівалентно 315469,91 грн, сплачене держмито у сумі 566,66 грн з кожного та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 40,00 грн.

29.12.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі був виданий виконавчий лист №2-2421/2010.

05.04.2011 року головним державним виконавцем Шекель А.В. відкрито виконавче провадження № 25619006 з виконання виконавчого листа № 2-2421/2010 відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачем є ПАТ «УкрСиббанк», сума боргу складає 315469,91 грн., з вказаної суми боргу визначено виконавчий збір у розмірі 31 607,66 грн.

28.03.2017 року головним державним виконавцем Буділовською О.О. Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві (надалі ДВС) відкрито виконавче провадження ВП 53650872 з виконання вказаного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, стягувачем є ПАТ «Дельта Банк» (якому УкрСиббанком відступлено право вимоги), сума боргу складає 315469,91 грн, з вказаної суми боргу визначено виконавчий збір у розмірі 31 607,66 грн.

24.09.2020 року замінено сторону виконавчого провадження на стягувача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

03.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Дмитром Олександровичем було відкрито виконавче провадження №57999597 про примусове виконання виконавчого листа №2-2421/2010 відносно боржника ОСОБА_4 .

Згідно з вимогою приватного виконавця від 03.01.2019 р., сума боргу, що підлягала стягненню з ОСОБА_4 , в загальному розмірі дорівнювала 316076,57 грн.

12.10.2020 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Буділовською О.О. складено постанову про закінчення виконавчого провадження №53650872 (де боржником є ОСОБА_1 ) і виконавчого провадження № 25619006 (боржник ОСОБА_3 ), у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом.

15.10.2020 року ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулося зі скаргою до начальника Заводського відділу ДВС на дії виконавця щодо закінчення виконавчого провадження 12.10.2020 року. Постановою від 22.10.2020 року начальника Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Романчука С.М. скарга була задоволена, а постанова про закінчення виконавчого провадження - скасована. Підставами для прийняття такого рішення стало те, що кошти по виконанню рішення суду надходили не особисто на рахунок стягувача, а на рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О.

22.10.2020 року головний державний виконавець Буділовська О.О. склала постанову про відновлення виконавчого провадження. Також 22.10.2020 року нею було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, відповідно до заяви останнього від 28.09.2020 року.

23.11.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63709334 по виконанню вищезазначеного рішення суду від 15.09.2010 року по справі №2-2421/10 за виконавчим листом, виданим 29.12.2010 року (відносно боржника ОСОБА_1 ).

Крім того, в межах вказаного виконавчого провадження 23.11.2020 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. було також винесено: постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 40401,01 CHF; постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ; постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Також, 18.03.2021 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. винесено постанови про опис та арешт майна боржника, якими було накладено арешт на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; житловий будинок по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , відповідальним зберігачем майна призначено ОСОБА_2 , що мешкає у АДРЕСА_4 .

В скарзі ОСОБА_1 , яка на одну з підстав для визнання дій приватного виконавця Куліченка Д.О. незаконними, посилається на те, що останній, відкриваючи 23.11.2020 виконавче провадження за заявою ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», не перевірив наявність у стягувача прав звертатися з такою заявою, адже стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання у зв`язку з пропуском строку, встановленого ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення судового рішення, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року), відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 ч. 4 ст. 12 вказаного Закону встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення приватним виконавцем оскаржуваної постанови, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий лист №2-2421/10, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 29.12.2010 року, неодноразово пред`являвся на примусове виконання в органи державної виконавчої служби, про що свідчать відповідні відмітки на виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2421/2010 було відкрито державним виконавцем 05.04.2011 року.

27.06.2014 року виконавчий лист № 2-2421/2010 було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Після повернення виконавчого документу стягувачу, строк пред`явлення такого документа до виконання встановлюється з дня його повернення, тобто з 27.06.2014 року.

В подальшому, 28.03.2017 року головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві (надалі ДВС) Буділовською О.О. на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження №53650872 з виконання вказаного виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Буділовської О.О. від 12.10.2020 року виконавче провадження №53650872 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.

22.12.2020 року постановою начальника Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Романчука С.М. вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження скасовано, про що міститься відповідна відмітка на виконавчому листі.

В цей же день, 22.10.2020 року головним державним виконавцем Буділовською О.О. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, а також постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, відповідно до його заяви від 28.09.2020 року, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний виконавець Куліченко Д.О., приймаючи 23.11.2020 року до виконання виконавчий лист №2-2421/2010, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 29.12.2010 року, та виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження, діяв правомірно та в межах строків, встановлених законом.

Також ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63709334 від 23.11.2020 винесена на повну суму без урахування часткової сплати, тобто не містить посилання на суму залишку боргу, що є суттєвим.

В той же час, відповідно до ч.7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

- номер виконавчого провадження;

- вступну частину із зазначенням:

- назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

- найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

- назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

- за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

- мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

- резолютивну частину із зазначенням:

- прийнятого виконавцем рішення;

- строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Так, на виконавчому листі №2-2421/2010, виданому Заводським районним судом м. Миколаєва 29.12.2010 року наявна відмітка органу ДВС від 12.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження як повне фактичне виконання зі стягнення суми 316076,57 грн.

Надалі виконавчий лист містить відмітку про скасування вищевказаної постанови від 12.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження постановою начальника відділу від 22.10.2020 року.

Крім того, виконавчий лист містить також відмітку від 22.10.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» без відмітки про будь-які стягнення, які проводились органом ДВС.

Враховуючи, що виконавчий документ не має відмітки про часткове чи повне стягнення боргу з боржника, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження містить обов`язкові реквізити, суд приходить до висновку, що вона не підлягає скасуванню за підставами, вказаними ОСОБА_1 .

Щодо тверджень заявника про те, що у даному випадку і на дані правовідносини поширюються норми ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про наслідки повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою і відсутність права розпочати знову виконавче провадження, суд приходить до наступного.

Статтями 37, 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підставі, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу, а виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

В статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" відсутня така підстава для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначені наслідки, які настають в разі закінчення виконавчого провадження, та в разі повернення виконавчого документа.

Так, відповідно до абз.2 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В даному випадку, постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась, а виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі його заяви, і в ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" відсутній наслідок у виді неможливості розпочати знову виконавче провадження в разі повернення виконавчого документа.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича від 23.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63709334.

Вимоги скарги ОСОБА_1 про те, що підлягають скасуванню інші постанови ОСОБА_5 в рамках відкритого виконавчого провадження (про арешт коштів і майна, стягнення винагороди), не підлягають задоволенню, оскільки заявником не зазначено у скарзі, з яких підстав їх слід скасувати, крім як посилання на те, що вони є похідними від незаконної постанови про відкриття провадження, для скасування якої суд не знайшов підстав.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця неправомірними не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про визнання дій приватного виконавця неправомірними відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.08.2021 року.

Суддя Т.А. Карташева