Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1885/20 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 287/1885/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Винар Л.В. в м. Олевськ,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 38997,03 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.07.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1816/7331 DCLRKPT, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 29879,17 грн. строком до 18.01.2020 року зі сплатою 0,01% річних. 22.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було укладено договір № 147 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», а ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 1816/7331DCLRKPT від 29.07.2014 року.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 28.09.2020 утворилась заборгованість за договором в розмірі 38997, 03 грн. з яких: 28883,17 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 1436,71 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9,22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 2602,47 грн. 3% річних; 5005,45 грн. інфляційне збільшення боргу; 1060,01 грн. нарахована пеня за подвійною ставкою НБУ.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 08.02.2021 року залучено до участі у справі як правонаступника позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у Товариства відсутні документи первинної бухгалтерської документації на підтвердження розміру заборгованості за спірним кредитним договором. Зазначає, що згадані документи знаходяться у первісного кредитора, який, на вимогу позивача відмовився їх надати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Налапко М.М., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором, у позові не наведено підстави такого нарахування, не зазначено також складові вказаної суми, що в свою чергу унеможливлює здійснення перевірки належності нарахування неустойки, у тому числі правильності здійсненого позивачем розрахунку боргу у цій частині вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, судом встановлено, що 29 липня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1816/7331DCLRKPT, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 29879, 17 гривень; строк кредитування 65 платіжних періодів; фіксована процентна ставка за користування кредитом 0,0001% річних; комісія за надання кредиту 00, 00 грн.; комісія за обслуговування кредиту 418,00 грн.; цільове призначення поточні потреби; дата повернення кредиту 18.01.2020 року.

22 березня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було укладено договір про відступлення права вимоги № 147, за умовами якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» право вимоги за договорами, укладеними між клієнтом і боржником, у тому числі за договором № 1816/7331DCLRKPT від 29 липня 2014 року.

16.01.2021 року між ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги та заміну кредитора № 16/01-01-П. За умовами договору ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 , що є позичальником за кредитним договором № 1816/7331DCLRKPT від 29 липня 2014 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», зазначало, що відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, станом на 28.09.2020 року, має заборгованість за кредитним договором 38997,03 грн. з яких: 28883, 17 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 1436, 71 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9, 22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 2602, 47 грн. 3% річних; 5005, 45 грн. інфляційне збільшення боргу; 1060,01 грн. нарахована пеня за подвійною ставкою НБУ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

А тому, місцевий суд правильно виходив з того, що обґрунтування заборгованості виключно договорами відступлення прав вимог та кредитним договором з можливістю перенесення платежу (рахунок), розрахунками заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача не є правовою підставою для стягнення відповідних сум з відповідача ОСОБА_1 та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до неї.

Крім того, розрахунок викладений незрозуміло оскільки, у графах складових заборгованості містить лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ним час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позову, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність заявлених ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», вимог.

До того ж із змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач сам визнав, що ним не виконані вимоги чинного законодавства щодо доведення перед судом обставин, на які він посилався у позовній заяві. З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції, на відповідній стадії судового процесу, позивач не заявляв клопотань про витребування доказів.

Клопотання в апеляційній скарзі про витребування в ПАТ «ПтБ» виписки по рахунку за кредитним договором № 1816/7331DCLRKPT та детального розрахунку відступленої суми боргу не може бути задоволено в силу положень ч.3 ст. 367 ЦПК України, оскільки позивачем не доведено виняткових обставин неподання їх до суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді