РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 566/238/20

Провадження № 22-ц/4815/739/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року у складі судді Феськова П. В., ухвалене в смт. Млинів Рівненської області о 09 годині 42 хвилин, повний текст якого складено 04 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 28.09.2019 року близько 17 години на прибудинковій території житлового будинку по АДРЕСА_1 , малолітнім сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було пошкоджено заднє скло у її автомобілі «Mitsubishi Outlander». д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу цього будинку. 30 вересня 2019 року батько малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 їздив з нею у м. Луцьк до ТзОВ «Альянс-Захід», де вона придбала автомобіль, з метою визначення розміру завданого збитку. Розмір завданих збитків був визначений спеціалістом у сумі 20031,45 грн., і відповідачу було надано рахунок на оплату. Батьки визнавали вину свого сина у тому, що сталося, однак через декілька днів відмовились від цього, сказавши, що це не їх дитина пошкодила її автомобіль, а хтось із дітей, які в той день були на майданчику, що знаходиться поруч з припаркованим нею автомобілем. 02 жовтня 2019 року нею було подано заяву про пошкодження автомобіля до Млинівського ВП ГУНП в Рівненській області. В подальшому вона звернулась до експерта, згідно висновку якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в результаті його пошкодження складає 19026,23 грн., а вартість самої експертизи - 2670 грн. 25 жовтня 2019 року вона на адресу відповідачів направила письмову претензію з вимогою про відшкодування завданих збитків протягом 30-ти денного строку, однак на даний час збитки не відшкодовані. Просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 19088,60 грн., 2500 грн. витрат на правничу допомогу, 2670 грн. витрат на проведення експертизи, 840,80 грн. судового збору сплаченого нею при подачі позову до суду.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 19088 грн. 60 коп., 4500 грн. витрат на правничу допомогу, 2670 грн. витрат за проведення експертизи автомобіля, 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків (усиновлювачів) або опікуна чи іншої фізичної особи, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, відшкодувати шкоду, завдану цією малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років) та обґрунтована належними і достатніми доказами на підтвердження того, що шкода автомобілю позивачки завдана малолітнім сином відповідачів, а тому підлягає до відшкодування ними в повному обсязі.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначають, що в ході судового розгляду справи було допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які пояснили, що не бачили, хто саме розбив скло автомобіля. Суд не звернув увагу на довідку Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, де зазначено, що згідно довідки рахунку № 85 від 30.09.2019р. вартість скла заднього становить 14089,67 грн.. Доводять, що відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, оскільки завдана шкода не є значною. Вважають, що будь-яких доказів, що засвідчували б факт пошкодження заднього скла автомобіля «Mitsubishi Outlander» їхнім малолітнім сином матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Додають, що судом не встановлювалось, чи вони є батьками малолітнього ОСОБА_4 . Крім того, Звіт №1022Е про оцінку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» р.н. НОМЕР_1 від 22.10.2019р., не може бути взятий до уваги, оскільки у ньому відсутні відомості про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тобто даний доказ є недопустимим. Зазначають, що обов`язок подавати докази факту заподіяння шкоди та її розмір покладається на позивача та пояснюють, що позивач і її представник в обґрунтування допустимості даного доказу відзначили, що звіт являється оцінкою, а не висновком експерта, а тому не зрозумілі позовні вимоги щодо стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 2670 грн.. Звертають увагу, що згідно Звіту №1022Е про оцінку - вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в результаті його пошкодження складає (з ПДВ) - 19026,23 грн., а в позовній заяві ставиться вимога про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі - 19088,60 грн. Також у відповіді ГУНП в Рівненській області від 28.11.2019р. №11/П-1855 зазначено: «Отже, притягнення батьків малолітнього ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП не представляється можливим за відсутністю в їх діях події та складу адміністративного правопорушення». Допитані свідки зазначили, що батьки ОСОБА_4 належно виконують обов`язки щодо догляду за дитиною, мати не залишала поза контролем свого сина. Вважають висновки суду необґрунтованими, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, і з цих підстав просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також просять стягнути на свою користь понесені та документально підтвердженні судові витрати.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 вересня 2019 року заднє скло автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці ОСОБА_1 , було пошкоджене внаслідок удару камінням.

ОСОБА_1 02 жовтня 2019 року звернулася із заявою на ім`я начальника Млинівського ВП Дубенського ВП ГУПН в Рівненській області про те, що 28.09.2019 року приблизно о 17 годині дитина трирічного віку, батьком якої є ОСОБА_3 , каменем вибила заднє скло у її автомобілі марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на парковці біля будинку АДРЕСА_1 . (а.с.12)

Позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідачів 25 жовтня 2019 року було направлено письмову претензію з вимогою про відшкодування завданих збитків у розмірі 19 026,23 гривень протягом 30-ти денного строку з дня отримання претензії.

Невиконання цієї вимоги відповідачами і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.

Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).

Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.

Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів.

Так, частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Факт пошкодження заднього скла автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сином відповідачів - малолітнім ОСОБА_4 встановлений судом першої інстанції і заперечення апеляційної скарги в цій частині його не спростовують.

Так, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 показала, що 28.09.2019 року вона гуляла разом із своїм малолітнім сином на АДРЕСА_1 . В цей час під`їхала на власному автомобілі ОСОБА_1 . З автомобіля вийшли діти та підійшли до її сина. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_1 направилась в сторону під`їзду, однак повернулась, оскільки побачила як її діти пішли до калюжі. В цей час підбігли ще два хлопчики - ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . ОСОБА_4 брав у руки камінці, якими була вимощена яма,та кидав їх на дорогу. Він робив це декілька разів. В цей момент вона почула «хлопок» та подумала, що це перегоріла лампочка у придорожньому ліхтарі. Відразу після чого почула звук «ніби щось тріщить». Повернувшись в сторону автомобіля ОСОБА_1 , побачила, що заднє скло у автомобілі розбите, воно почало сипатись у неї на очах. Самого моменту попадання камінця у скло автомобіля позивача не бачила, оскільки була повернута до ОСОБА_4 , який, кидаючи камінці, стояв приблизно на відстані 3-4 метрів від автомобіля, і коли скло посипалось, почав тікати у сторону, де стояла його мама ОСОБА_2 . Позивач побігла до мами ОСОБА_4 ОСОБА_2 та сказала « ОСОБА_2 , твій малий побив мені скло у автомобілі». ОСОБА_2 сварила свого сина.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 дали показання, що їм відомо про пошкодження скла у автомобілі ОСОБА_1 малолітнім ОСОБА_4 , оскільки окрім нього в той час ніхто з дітей камінням не кидався. Разом з тим вони не бачили самого моменту попадання камінця у скло та не можуть категорично стверджувати, що саме ОСОБА_4 його кинув.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Встановлені обставини справи, які підтверджуються показаннями свідків, вказують на те, що шкода майну позивача була спричинена саме внаслідок нездійснення відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - належного догляду і контролю за малолітнім сином ОСОБА_4 під час його перебування на прогулянці поблизу будинку АДРЕСА_1 28 вересня 2019 року.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.

Заперечення, викладені в апеляційній скарзі, щодо розміру стягнутої шкоди, апеляційним судом оцінюються критично.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача в результаті його пошкодження складає 19 026,23 гривень відповідно до Звіту №1022Е від 22 жовтня 2019 року ПП «Експер-Сервіс-Альфа» про оцінку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до квитанції № ПН2103 від 17.10.2019 року позивачем ОСОБА_1 сплачено 2 670 гривень ПП «Експер-Сервіс-Альфа» за проведення експертизи її автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначений Звіт про оцінку автомобіля не оскаржений, не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а викладені у ньому розрахунки не спростовані стороною апелянта.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено, чи дійсно відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , апеляційним судом відхиляються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Та обставина, що малолітній ОСОБА_4 є сином відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не спростована відповідачами і в суді першої інстанції ними не піддавалася сумніву. Більш того, свідки, що допитувалися судом, пояснили, що саме відповідачі здійснюють догляд за малолітнім ОСОБА_4 , і є його батьками.

Як на підставу своїх апеляційних вимог відповідачі покликаються на той факт, що їх не було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, у їх діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП. Такі доводи не можуть слугувати ґрунтом для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки при вирішені спору про відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою на підставі ст. 1178 ЦК України не передбачено обов`язкової умови у вигляді притягнення батьків (усиновлювачів) або опікуна чи іншої фізичної особи, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, до адміністративної відповідальності за ст.. 184 КУпАП.

Оцінюючи встановлені у справі обставини в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до висновку про те, що шкода, завдана з необережності малолітньою дитиною ОСОБА_4 під час прогулянки на АДРЕСА_1 за відсутності належного контролю з боку її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які б мали забезпечити безпечне перебування дитини на вулиці як для неї самої, так і для оточуючих, і унеможливити пошкодження належного позивачці автомобіля, повинна бути відшкодована батьками дитини, які є відповідачами у справі.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Разом з тим, стягнення судом судового збору в солідарному порядку суперечить положенням цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про задоволення повно та всебічно встановлено обставини справи, проте помилково стягнуто судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, і з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року в частині солідарного стягнення судового збору змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 жительки: АДРЕСА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , жителя: АДРЕСА_2 (РНОКПП) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.