Дата документу 02.08.2021 Справа № 318/638/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/638/20 Головуючий у 1-й інстанції:Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/1785/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10березня 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Кам`янсько Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про стягнення відсотків за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янсько Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій просив суд стягнути грошову суму в розмірі 75000,00 грн. процентів за користування позикою за період з 20.09.2017р. по 20.03.2020р. та судовий збір в розмірі 840,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.2014р. між ним та ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла у позивача позику в розмірі 10000,00 грн. на строк з 16.08.2014р. по 16.12.2014р. з виплатою щомісяця 5 відсотків від суми боргу в розмірі 500,00 грн. Сторони у договорі позики визначили, що, якщо ОСОБА_2 не поверне ОСОБА_1 позичені гроші у визначений строк, то вона сплачує проценти 5 відсотків від суми боргу за весь час прострочення. Окрім того, на тих же умовах договору відповідачкою отримано від позивача у борг 10000,00 грн. 29.08.2014р. та 30000,00 грн. 19.09.2014р. і зазначено у розписці, що загальна сума боргу складає 50000,00 грн. ОСОБА_2 добровільно борг не повернула, який рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 50000,00 грн., а також 90000,00 грн. процентів, 14000,00 грн. судових витрат по оплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 15.03.2018 року.

19.04.2018р. старшим державним виконавцем Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Серіковою В.В. прийнято постанову про відкриття провадження та 20.04.2018 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 . На виконання рішення суду заборгованість за договором позики станом на 20.11.2020р. боржником не сплачено. Договір позики між сторонами не розірвано та не припинено, відповідач фактично продовжує користуватися грошовими коштами позивача, отриманими за договором позики.

24.11.2020р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильченко Алеся Євгенівна, звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути грошову суму в розмірі 95000,00 грн. - процентів за користування позикою за період з 20.09.2017р. по 20.11.2020р. та судовий збір в розмірі 950,00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано, хоча копію апеляційної скарги остання отримала 10.04.2021р. Тому відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України перешкод у апеляційному розгляді це не створює.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів п.п. 1, 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими встановленими апеляційним судом обставинами.

Судом встановлено, що16.08.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла у позивача у борг грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на строк з 16.08.2014р. по 16.12.2014р., з виплатою щомісяця 5 відсотків від суми боргу в розмірі 500,00 грн. На тих же умовах договору відповідачка отримала від позивача 29.08.2014р.ще 10000,00 грн., 19.09.2014р. ще 30000,00 грн., у зв`язку з чим загальна сума боргу за розпискою складала 50000,00 грн.(а.с. 8).

Із досліджених судом доказів, наданих позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язалась повернути позику до 16.12.2014р., але вказаного зобов`язання не виконала,

тому позивач вимушений бувзвернутися до суду з позовною заявою.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. сумиосновного боргу за договором позики, 90000,00 грн. процентів, 14000,00 грн. судових витрат (а.с. 9-10). Це рішення набрало законної сили 15.03.2018р.

04.04.2018р.Кам`янсько-Дніпровським районним суду Запорізької області по справі №318/2277/17 було видано виконавчий лист, який позивачем було пред`явлено до примусового виконання (а.с.11).

Постановою старшого державного виконавця Сєрікової В.В. від 20.04.2018р. за цим виконавчим листом було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.12).

Але стягнутий судовим рішенням борг ОСОБА_2 не погашає.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що вказане судове рішення відповідачем не виконано, а тому він має право нараховувати подальші відсотки за користування позиченими коштами. Суму відсотків визначив за ставкою 5 % щомісячно за період з 20.09.2017р. по 20.11.2020р. у розмірі 95 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право позикодавця нараховувати проценти, передбачені договором позики, припиняється після визначеного договором строку користування позикою. Відтак, право позикодавця ОСОБА_1 нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося після спливу визначеного договором строку позики, а саме - 16.12.2014р. При цьому суд послався на правову позицію, висловлену ВП ВС у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та помилково обрана правова позиція, у якій між сторонами маються інші за змістом умови договору.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія визнає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем ОСОБА_2 рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 року не оскаржувалось, а тому вона погодилась із встановленими ним обставинами, зокрема, із встановленим судом змістом виниклих між нею та позивачем правовідносин на умовах користування позикою під 5 % щомісячно від суми боргу, тому на такі відсотки має право позикодавець як під час дії позики, так і після настання строку її повернення, якщо вона 16.12.2014р. повернута не буде.

Саме такий зміст договору позики встановив суд при вирішенні цієї справи. Але відповідач такі встановлені судом обставини не оскаржила в апеляційному порядку, а отже погодилась із ними.

Крім того, відповідач в ході розгляду цієї справи не заперечувала, що позичених коштів в повному обсягу позикодавцю не повернула. Знаходження оригіналу договору позики у позивача також не заперечувала.

У письмовій заяві по суті справи вказувала, щосплачувала позивачу проценти протягом строку дії договору позики, а також віддала 20 000 грн., але розписок від нього не брала. Також вказувала, що її чоловік пропонував віддати борг частково в сумі 30 000 грн., але позивач не погодився на це і не взяв ці кошти, вимагаючи сплатити весь борг повністю єдиною сумою. Вказує, що наразі сплачує кошти позивачу.

Проте жодного доказу про сплату коштів у будь-якій сумі ОСОБА_2 в ході розгляду справи судом першої інстанції не надала, тобто не довела своїх заперечень проти позову в цій справі, які можуть підтверджуватись лише письмовими доказами.

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши природу спірних правовідносин, не зважив на те, що у договорі позики сторони узгодили таке: «Якщо я, ОСОБА_2 , не віддам позичені мною кошти у визначений строк (тобто 16.12.2014р.), то щомісячні проценти за користування позиченими коштами у розмірі 5 % від суми боргу, обумовлені договором позики, залишаються протягом терміну прострочення» ( а.с. 8).

Тобто фактично сторони за однією ставкою узгодили як проценти, які нараховуються до дати повернення позики 16.12.2014р., так і після цієї дати у випадку непогашення боргу.

Такі висновки містить і попереднє рішення суду про стягнення позики та відсотків, яке перебуває на примусовому виконанні, яким судом стягнуто відсотки за період з 19.09.2014р. по 19.09.2017р., тобто і після настання дати повернення позичених коштів. Та в цій частині воно не оскаржувалось відповідачем, яка з цим погодилась.

Пославшись на преюдиційні обставини, встановлені цим рішенням, суд в цій справі про стягнення відсотків за подальший період не прийняв до уваги, що набравшим чинності рішенням суду в іншій справі відсотки були визнані правомірно нарахованими і після спливу строку кредитування як узгоджені договором.

Колегія повністю погоджується із скаргою та письмовими пояснення позивача в цій частині.

Обмежуючи права позивача на відсотки після спливу строку повернення позики, суд застосував правову позицію, висловлену ВП ВС у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Але у тій цивільній справі між сторонами кредитного договору мались зовсім інші умови договору, якими не було передбачено нарахування відсотків після спливу строку кредитування, на відміну від договору позики у цій справ. Тому Велика Палата визнала неправомірним нарахування після спливу терміну кредитування відсотків, які були передбачені саме на час його дії.

Вказуючи, що вимоги позивача не відповідають нормам діючого законодавства, суд першої інстанції не зазначив, яким саме нормам вони не відповідають.

Між тим, навпаки, такі висновки суду суперечать положенням ч. 1 статті 1048 ЦК України в тій частині, що нею передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. А договором в цій справі наразі є узгодженими проценти за час прострочки у сплаті суми боргу за весь її час.

Таким чином, апеляційний суд в ході апеляційного розгляду визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги, та з урахуванням того, що відповідачем рішення суду від 12.02.2018р. не оскаржено, та й не оскаржено і рішення в цій справі в частині визнання судами непогашеними боргових зобов`язань, а також з урахуванням ненадання неюписьмових доказів зворотному, тобто на підтвердження сплати боргу в будь-якій сумі, колегія вважає, що вимоги позивача про подальше нарахування відсотків на суму боргу у розмірі 5 % щомісячно за подальший період з 20.09.2017р. по 20.11.2020р. є правомірними, а сума правильно розрахована у розмірі 95 000 грн., і тому підлягає стягненню.

У такому разі відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухвалення постанови про задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду та задовольняючи позов, апеляційний суд відповідно до статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо судових витрат, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача повністю у зв`язку з повним задоволенням його вимог.

Так, позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. ( а.с. 1), 109,20 грн. ( а.с. 45), за подання апеляційної скарги 1425 грн. ( а.с. 86), а всього - 2 375 грн., та ця сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10березня 2021 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів за договором позики за період з 20.09.2017р. по 20.11.2020р. в сумі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень, судовий збір в сумі 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 02 серпня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.