Справа № 936/816/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2020 року, ухвалене головуючим суддею Павлюк С.С., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 АТ КБ «Приватбанк» подало вказаний позов до суду посилаючись на те, що 23.04.2008 відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 13.05.2008. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов статей 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що виникла станом на 08.09.2020 в сумі 20 196,20 грн.

Заочним рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 23.04.2008 в розмірі 790,90 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту та судовий збір у розмірі 84,08 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію Банку, отримала кредитну картку та користувалася кредитними коштами, тобто визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги надану банком довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового період, у якій визначені всі істотні умови кредитного договору, зокрема, сторони погодили базову відсоткову ставку, пеню та штрафи за неналежне виконання, а тому є всі підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача у повному обсязі. Натомість відповідачем не спростовано заборгованості та остання не зверталася до банку з вимогою розірвання договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних доводів.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позов лише частково, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже відсотки, комісія та пеня не можуть бути стягнуті.

Однак апеляційний суд не може у цілому погодитись з таким висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови у стягненні відсотків, комісії та пені.

Так, в матеріалах справи наявна заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 13.05.2008 підписала ОСОБА_1 (а.с. 11). Відповідно до цієї заяви відповідач погодилася, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.12), якою зокрема визначено розмір відсоткової ставки - 1,9% в місяць, розмір пені = пеня(1) + пеня (2), де пеня(1) = базова відсоткова ставка/30 за кожний день прострочки; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, за наявності простроченої заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше, а також штраф у вигляд 250 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13-18).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.09.2020 складала суму 20 196,20 грн., з яких: 790,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками в сумі - 16 840,82 грн., 204,92 грн. - комісія, 2 359,56 грн. - пеня (а.с. 4-8).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Колегія суддів вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів укладення кредитного договору, оскільки, відповідач, підписуючи 13.05.2008 заяву, також підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування, в якій визначено розміри відсотків та неустойки, тобто відповідач погодилася у письмовому вигляді з усіма істотними умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновок суду про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставним.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Водночас, колегія суддів не може погодитись у цілому з вимогами позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки за наступних доводів.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У графі Кредитна карта розділу «Банківські послуги» Заяви на отримання банківських послуг від 13.05.2008 року зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної карти, а.с. 11 (на звороті).

Довідкою АТ КБ «Приват Банк» доводиться, що між Банком та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № б/н за яким надано кредитну картку, яка відкрита 23.04.2008 на термін дії 04/12, а.с. 10.

Як передбачено підпунктом 3.1.1. пункту 3.1. розділу 3 «Правил користування платіжною карткою», строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Колегія суддів наголошує на тім, що по закінченні строку дії вищенаведеної кредитної Картки, Банк не видавав нової кредитної картки ОСОБА_1 і не продовжував строк дії старої карти на новий строк.

Зазначене вказує на те, що за умовами договору сторонами погоджено строк дії кредитного договору з надання банківських послуг, яким є останній календарний день вказаного місяця зазначені в Кредитній карті, що відкрита 23.04.2008. Тобто, договір з надання банківських послуг між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 діяв по 30 квітня 2012 року та після цієї дати не продовжувався сторонами.

Але ж АТ КБ «Приват Банк» здійснило нарахування заборгованості ОСОБА_1 за період по 08.09.2020 року, тобто за період, який є значно більшим за 30.04.2012.

Водночас, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16.

В спірних правовідносинах кредитні кошти надано на строк дії Платіжної картки, яким є строк по 30.04.2012 року, а тому правомірним буде нарахування відсотків та неустойки виключно по вказану дату. Нарахування відсотків та неустойки після вказаної дати є неправомірним, а отже відповідні суми стягненню не підлягають.

З наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 23.04.2008 року, укладеного між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 станом на 08.09.2020 вбачається, що на 01 травня 2012 року за ОСОБА_1 була наявна заборгованість по загальному залишку за відсотками у сумі 528,88 грн., заборгованість за пенею з накопичувальним підсумком у сумі 360,00 грн. та заборгованість по комісії за накопичувальним підсумком у сумі 204,92 грн., а всього на загальну суму в розмірі 1093,80 грн., а.с. 4-5(на звороті)-8.

Відтак, вимоги АТ КБ «Приват Банк» про стягнення відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки підлягають частковому задоволенню в межах загальної суми 1093,80 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню в частині відхилених у задоволенні позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову. У решті відхилених вимог рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. А звідси, вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 153 грн.

Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 20 196,20 грн., але судом першої інстанції задоволено з даної суми тільки вимоги на суму 790,90 грн., що становить 4 % від заявленої суми. У зв`язку з чим стягнуто 84,08 грн. судового збору із суми 2 102,00 грн. Апеляційним судом задоволені такі вимоги на суму 1093,80 грн., що становить 5,42 % від пред`явлених вимог.

За пред`явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., а за подачу апеляційної скарги 3 153 грн. та всього 5 255,00 грн. Отже до стягнення у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги із відповідача на користь позивача підлягає сума 284,82 грн. (5 255 х 5,42 %).

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 141, 368, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2020 року скасувати частково в частині відхилених у задоволенні позовних вимог та постановити у справі з цих вимог постанову суду про задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за кредитним договором б/н від 23.04.2008 у розмірі 1093,80 грн., з яких: заборгованість за простроченими відсотками у сумі 528,88 грн., комісія у сумі 204,92 грн. та пеня у сумі 360,00 грн., а також судові витрати у розмірі 284,82 грн., судового збору.

В решті відхилених вимог рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: