ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5596/21 Справа № 185/1699/19 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватне підприємство «Геолайф», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ПП «Геолайф», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , яку він отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №348162, після смерті батька ОСОБА_3 .

Зазначав, що рішенням Богуславської сільської ради від 11 грудня 2013 року його батьку ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. Розроблення проекту землеустрою здійснювалося ПП «Геолайф». Відповідно до акту прийомупередачі межових знаків на зберігання, що був складений в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який є суміжним власником сусідньої земельної ділянки, встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_3 . Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Згодом відповідач незаконно змінив межі своєї земельної ділянки, захопивши частину його земельної ділянки шляхом встановлення паркану та сараю, тобто змістив ділянку на 0,5 м у бік його земельної ділянки. Таким чином всього відповідачем було захоплено частину його земельної ділянки розміром 91,85 м (довжина земельної ділянки) х 0,50 м = 45,925 кв.м.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд першої інстанції усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою, розташованої в АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_2 , який є суміжним власником сусідньої земельної ділянки та зобов`язати останнього відновити межі земельної ділянки згідно з проектною документацією щодо відведення земельної ділянки у власність від 17 грудня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №126039121, шляхом знесення частини паркану та сараю, що знаходяться на його земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_1 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п.п.4,5 висновку експертизи від 04 червня 2020 року експертами встановлено, що за результатами топографо-геодезичних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 в рамках процесу підготовки експертного висновку, виявлено, що межі земельної ділянки позивача повинні складати 0,25 га, а фактично складають 0,2487 га, що зменшує можливість використання земельної ділянки на 13,21 кв.м. Пунктом 8 експертизи прямо визначено, що літня кухня Б, сарай В та сарай г не відповідають нормам ДБН в частині недотримання розривів до земельної ділянки позивача (відстань до межі земельної ділянки менше 1 метра). Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , який має ліцензію на виконання землевпорядних робіт, зазначив, що земельна ділянка, площею 13,21 га, фактично використовується відповідачем, а його земельна ділянка зменшена на 24 см по червоній лінії та на 36 см уздовж та вглиб земельної ділянки, та на якій знаходяться споруди відповідача. Спеціалістом ПП Геолайф під час виготовлення проектної документації взагалі не встановлювалися межові знаки.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без змін, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що згідно висновку експертів від 04 червня 2020 року, згідно плану меж земельних ділянок позивача та відповідача, виконаних ПП Геолайф у 2020 році, межі земельних ділянок, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, співпадають з межами земельних ділянок по фактичному користуванню та мають наступні площі: площа земельної ділянки позивача 0,25 га та площа відповідача 0,25 га. Крім того, у висновку експерта зазначено, що у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, складеного в присутності суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зазначено, що межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,25га, наданої ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд не закріплювалися в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка на бажання власника (межі земельної ділянки в натурі (місцевості) збігаються з штучною лінійною спорудою огорожею. Зазначає, що сам по собі факт невідповідності фактичного розташування на земельній ділянці відповідача літньої кухні Б та сараю В та сараю Г державним будівельним нормам не може бути підставою для задоволення позову, оскільки літня кухня та сарай були побудовані у 1973 роках, а паркан було встановлено на земельну ділянку у 1980 року, що підтверджується технічним паспортом, та з того часу межа між земельними ділянками не змінювалася, що підтверджував сам позивач у судовому засіданні. При цьому, під час приватизації позивачем земельної ділянки, межі земельної ділянки останнього погоджувалися із власниками суміжних земельних ділянок, будь-яких претензій до меж жодна із сторін не мала. Зазначає, що позивач не позбавлений права відновити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), як це передбачено розділом ІV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості)та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року. Також зазначав, що відповідно до п.3.10 вищевказаної інструкції середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах - 0,3 м та не може вважатися порушенням одним землекористувачем меж земельної ділянки іншого землевласника чи землекористувача, що підтвердив ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року №557-37/VI ОСОБА_3 , який є батьком позивача, було надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею до 0,25 га (т.1 а.с.16).

На підставі типового договору від 17 грудня 2013 року, укладеного між замовником ОСОБА_3 та виконавцем приватним підприємством «Геолайф», останнім було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 , розташованої в АДРЕСА_2 на території Богуславської сільської ради Павлоградського району (т.1 а.с.10-32).

Вказаний проект погоджено відділом містобудування та архітектури Павлоградської райдержадміністрації, що підтверджується висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09 червня 2014 року (т.1 а.с.33-34).

01 червня 2018 року вищевказана земельна ділянка площею 0, 2500 га, розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:003:0339, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , перейшла на праві власності до позивача ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

Рішенням Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року №785-53/VI ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею до 0,25 га (т.1 а.с.103).

ПП «Геолайф» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.121)

Даний проект щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , погоджено сектором містобудування та архітектури Павлоградської райдержадміністрації (т.1 а.с.122-123)

Рішенням Богуславської сільської ради Павлоградського району №45-3/VIІ від 14 грудня 2015 року земельна ділянка в АДРЕСА_2 передана ОСОБА_2 у приватну власність (т.1 а.с.134).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 до Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в приватну власність задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення Богуславської сільської ради Павлоградського району від 14 грудня 2015 року №45-3/VIІ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га за кадастровим номером :02:003:0365 в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.55,56).

За результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3169/3170-19 складено висновок від 04 червня 2020 року (т.1 а.с.243-260).

Топографо-геодезичні роботи для даної експертизи виконані ФОП ОСОБА_4 , план меж земельних ділянок виконаний ПП «Геолайф» у 2020 році.

Висновком експертизи встановлено, що згідно плану меж земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0339 ( ОСОБА_1 ) та :02:003:0365 ( ОСОБА_2 ), виконаних ПП «Геолайф» у 2020 році, межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою співпадають з межами земельних ділянок по фактичному користуванню та мають наступні площі :02:003:0339 - 0,2500 га, :02:003:0365 0,2500 га. За результатами топографо-геодезичних робіт виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році встановлено, що межі земельної ділянки :02:003:0339 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою не співпадають з межами земельної ділянки по фактичному користуванню та мають наступні площі: відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою 0,2500 га; відповідно фактичному користуванню 0,2487 га. Земельна ділянка площею 13.21 кв.м не входить в фактичне користування станом на 21 січня 2020 року відповідно до результатів топографо-геодезичних робіт виконаних ФОП ОСОБА_4 .

Крім того, при дослідженні наданих матеріалів та співставленні даних, зазначених на кадастровому плані у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , з даними, зазначеними на плані меж земельних ділянок :02:003:0339 та :02:003:0365, що виконані ПП ОСОБА_6 у 2020 році та результатами топографо-геодезичних робіт, що виконані ФОП ОСОБА_4 у 2020 році, встановлено, що розміри, площі, конфігурація та відстані між поворотними точками відповідають даним, зазначеним на плані меж земельних ділянок :02:003:0339 та :02:003:0365, що виконані ПП ОСОБА_6 у 2020 році та не відповідають даним, зазначеним у результатах топографо-геодезичних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році.

Згідно результатів топографо-геодезичних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році, межі зазначеної земельної ділянки відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою та межі земельної ділянки по її фактичному використанню мають накладання площею 13,21 кв.м, яка не входить у фактичне користування станом на 21 січня 2020 року.

Фактичний порядок користування земельною ділянкою, переданою у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , на території Богуславської сільської ради, відповідає правовстановлюючій документації відповідно до плану меж земельних ділянок :02:003:0339 та :02:003:0365, виконаних ПП Геолайф у 2020 році, та не відповідає правовстановлюючій документації згідно результатів топографо-геодезичних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році.

Крім того, експертами було встановлено, що фактичне розташування на земельній ділянці АДРЕСА_1 , літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», сараю літ.«Г», які належать ОСОБА_2 , не відповідають Державним будівельним нормам в частині недотримання протипожежних розривів між літньої кухні літ.«Б» домоволодіння АДРЕСА_2 та гаражем літ.«Д» домоволодіння АДРЕСА_2 згідно вимог зазначених у таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та недотримання вимог в частині забезпечення виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів, а також недотримання вимог в частині розміщення в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1 м.

Фактичне розташування на земельній ділянці АДРЕСА_1 гаражу «Д» та сараю «Є», які належать ОСОБА_1 , не відповідають Державним будівельним нормам України в частині недотримання протипожежних розривів між літньою кухнею літ.«Б» домоволодіння АДРЕСА_2 та гаражем літ.«Д» домоволодіння АДРЕСА_2 згідно вимог зазначених у таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та недотримання вимог в частині забезпечення виконання необхідних інженерно технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів, а також недотримання вимог в частині розміщення в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м.

Допитаний в якості експерта ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він, на підставі договору з ОСОБА_1 для експертів, робив топографо-геодезичну зйомку. Зйомка проводилась в присутності ОСОБА_1 , двох землевпорядників. ОСОБА_2 не був присутній, його дружина відмовилась впускати їх на її земельну ділянку, тому зйомка проводилася по фактичній межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Коли він співставив отримані дані з даними кадастрових карт виявилась невідповідність 0,24 см по червоній лінії на 12-13 м в глибину земельної ділянки невідповідність 0,36 см. Тобто 13,21 кв.м. це і є встановлена невідповідність, яка не входить до користування ОСОБА_1 . Однак на його думку ця невідповідність є незначною, тобто в межах допустимої похибки.

Експерт ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він разом з ОСОБА_8 готував висновок експертизи. Вони виїжджали на місце, робили контрольні заміри, прив`язка була до існуючих будівель і споруд. Їх результати відповідали результатам топографо-геодезичної зйомки, зробленої ОСОБА_4 .

Експерт ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ним та ОСОБА_7 проводилася експертиза. Особисто вони здійснювали контрольні заміри. При візуальному огляді межі земельних ділянок збігалися з існуючою огорожею.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено зміну відповідачем меж земельної ділянки шляхом встановлення паркану та сараю на земельній ділянці позивача, оскільки земельні ділянки як позивача так і відповідача були передані їм у власність та присвоєно кадастрові номери, що свідчить що вони мають чітко визначені межі. При цьому, факт внесення земельних ділянок до ДЗК та присвоєння їм кадастрових номерів свідчить про те, що ні ділянка позивача ні відповідача не мала накладок та перетинів із суміжними користувачами. Позивач, виготовляючи проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність, від встановлення межових знаків відмовився, оскільки межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з штучною лінійною спорудою - огорожею. Власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мав. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не виявлено. Разом із тим, при виготовленні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , останньому передані на зберігання межові знаки, які згідно додатку №2 до акту-прийомки передачі «Кроки межових знаків» схематично зазначено встановлення всіх межових знаків з прив`язкою до вже існуючих споруд, стіни яких є межею між земельними ділянками сторін. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що висновок комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 3169/3170-19 від 04 червня 2020 року не підтверджує факту незаконної зміни відповідачем меж своєї земельної ділянки, оскільки відповідно до висновку вбачається, що згідно плану меж земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0339 та :02:003:0365, виконаних ПП «Геолайф» у 2020 році, межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою співпадають з межами земельних ділянок по фактичному користуванню та мають наступні площі :02:003:0339 - 0,2500 га, :02:003:0365 0,2500 га.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст.91,96,103 ЗК України).

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осiб на земельнi дiлянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів.

Разом з тим, за вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статей 13,14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (статті 79,79-1 ЗК України).

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (стаття 103 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За змістом частини першої статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Частиною другою статті 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосовування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про землеустрій», межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. План земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об`єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Колегією суддів встановлено, що ПП «Геолайф» у 2014 року на замовлення ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення останньому у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 на території Богуславської сільської ради Павлоградського району. Метою розроблення відповідного проекту було, зокрема, уточнення площі та межі земельної ділянки. За результатами попереднього погодження було складено плановий матеріал масштабу 1:5000 на земельну ділянку, розташовану на території Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. На плановий матеріал було схематично нанесено місце розташування земельної ділянки, що проектується до відведення у власність. Вказані матеріали після детального вивчення та аналізу було погоджено територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, та замовником, після чого використовувалися у процесі відведення земельної ділянки. Під час здійснення робіт по встановленню меж земельної ділянки були виконані попередні камеральні роботи з метою уточнення місця розташування та меж суміжних землеволодінь. За результатами камеральної обробки результатів польових вимірювань було отримано координати поворотних точок земельної ділянки у системі координат 1963 року.

При цьому, складена ПП Геолайф експлікація земельних угідь, відповідно до якої встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_3 , була погоджена, як самим ОСОБА_3 , так і сусіднім землекористувачем ОСОБА_2 , тобто сусіди погодили межі земельної ділянки, що надавалася у власність ОСОБА_3 , будь-які зауваження або претензії щодо меж земельних ділянок відсутні. При цьому, відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання вбачається, що відповідно до п.3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками на бажання власника (користувача) межові знаки не встановлювалися, оскільки межі земельної ділянки збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами. Вказаний акт було підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підписуючи вказаний акт, ОСОБА_3 підтвердив, що останній претензій до існуючих меж земельної ділянки не має.

Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовлений станом на 02 липня 2007 року, затверджений начальником колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається, що станом на 2007 рік на території земельної ділянки було збудовано два сараї, при цьому рік побудови сараю В є 1973 (а.с.235 зворот). Крім того, як вбачається з пояснювальної ОСОБА_3 , складеної на ім`я голови сільської ради, паркан з метою розмежування земельних ділянок було збудовано відповідачем ще в 1984 року (а.с.124).

Аналіз вказаних документів дає дійти висновку, що на час відведення ОСОБА_3 земельної ділянки та визначення її меж, відповідний сарай, а також паркан, які позивач просить зобов`язати відповідача частково знести, були побудовані більше 30-40 років тому. При цьому, під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення останньому у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 на території Богуславської сільської ради Павлоградського району, будь-яких зауважень з приводу меж земельних ділянок ні у ОСОБА_3 , ні у ОСОБА_2 не було, крім того, зважаючи, що межі земельної ділянки збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, тобто сараєм та парканом, від встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками ОСОБА_3 відмовився, що свідчить про визнання останнім меж сусідніх земельних ділянок по периметру побудованого між земельними ділянками паркану.

При цьому, вказаний проект погоджено відділом містобудування та архітектури Павлоградської райдержадміністрації, що підтверджується висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09 червня 2014 року.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3169/3170-19 від 04 червня 2020 року, згідно плану меж земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0339 ( ОСОБА_1 ), та :02:003:0365 ( ОСОБА_2 ), виконаних ПП «Геолайф» у 2020 році, межі земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою співпадають з межами земельних ділянок по фактичному користуванню та мають наступні площі :02:003:0339 - 0,2500 га, :02:003:0365 0,2500 га, що свідчить про відсутність з боку відповідача будь-яких дії щодо захоплення земельної ділянки позивача.

В той же час, колегія суддів враховує і той факт, що згідно вищевказаного висновку встановлено, що за результатами топографо-геодезичних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році, встановлено, що межі земельної ділянки :02:003:0339 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою не співпадають з межами земельної ділянки по фактичному користуванню, та мають наступні площі: відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою 0,2500 га; відповідно фактичному користуванню 0,2487 га. Земельна ділянка площею 13.21 кв.м. не входить в фактичне користування станом на 21 січня 2020 року відповідно до результатів топографо-геодезичних робіт виконаних ФОП ОСОБА_4 .

Разом із тим, враховує пункт 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом держкомітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 №376, відповідно до якого середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах - 0,3 м.

А також, враховує покази свідка ОСОБА_4 , який виконував топографо-геодезичні роботи на земельні ділянці позивача, який зазначив, що похибка у накладенні земельної ділянки є незначною та допустимою у селах.

Крім того, допитані в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції експерти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 так і не змогли пояснити причини, по яким фактичний порядок користування земельною ділянкою, переданою у власність ОСОБА_3 , земельної ділянки відповідає правовстановлюючій документації відповідно до плану меж земельних ділянок :02:003:0339 та :02:003:0365, виконаних ПП Геолайф у 2020 році, та не відповідає правовстановлюючій документації згідно результатів топографо-геодезичних робіт виконаних ФОП ОСОБА_4 у 2020 році та чому могла виникнути відповідна накладка земельних ділянок.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача відновити межі земельної ділянки згідно з проектною документацією щодо відведення земельної ділянки у власність від 17 грудня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №126039121, шляхом знесення частини паркану та сараю, що знаходяться на його земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_2 , є крайньою мірою і може мати місце лише у тому випадку, коли здійснення перебудови нерухомості неможливе, або коли особа відмовляється від такої перебудови.

При цьому з позовними вимогами про проведення перебудови належного відповідачу об`єкта самочинного будівництва, без його знесення, у цій справі позивач до суду не звертався.

Колегія суддів вважає, що знесення спірних будівель не забезпечить справедливу рівновагу між інтересами суспільства та інтересами законних володільців спірних будівель на мирне володіння своїм майном, що узгоджується з положеннями статей 6,13 Конвенції про захист прав й основоположних свобод, зважаючи на те, що сарай та паркан були побудовані у 1970-1980 роках, в той час як право власності на земельну ділянку :02:003:0339 ОСОБА_3 отримав у 2015 році, а позивачем за собою право власності зареєстровано вже після смерті ОСОБА_3 у 2018 році.

Таким чином, зважаючи, що межі земельних ділянок як позивача так і відповідача відповідають проектній документації із землеустрою, що підтверджується висновком комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3169/3170-19 від 04 червня 2020 року, з боку відповідача будь-яких умисних дій з метою захоплення земельної ділянки позивача не здійснювалося, а наявна накладка, якщо і має місце, то виникла не через дії відповідача, а через дії уповноважених осіб, які здійснювали розробку та погодження проектів із землеустрою, крім того, враховуючи, що колишній власник земельної ділянки :02:003:0339 ОСОБА_3 під час розробки проекту землеустрою від встановлення меж землекористування в натурі відмовився, оскільки межі земельної ділянки в натурі (місцевості) збігалися з штучною лінійною спорудою огорожею, ніяких претензій при встановлені існуючих меж землекористування не заявляв, зважаючи на час коли були збудовані паркан та сарай, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 по своїй суті є втручанням у право на мирне володіння майном ОСОБА_2 , передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.