Справа № 487/506/19
Провадження № 4-с/487/76/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Гузан Є.А., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Динника О.А., -

ВСТАНОВИВ

18 травня 2021 року представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Динника О.А., якою просила поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою та визнати постанову старшого державного виконавця Динника О.А. від 12.02.2021 року про арешт коштів боржника, накладений в межах виконавчого провадження №58496517 неправомірною. Зобов`язати старшого державного виконавця зняти арешт, накладений вищенаведеною постановою.

В обґрунтування скарги зазначила, що судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви 18.01.2019 року та до повноліття дитини. Даний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області (ВП №58496517). 12.02.2021 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 без зазначення мотивування прийняття виконавцем відповідного рішення. Вважає, старшим державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості, за яким заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.03.2021 року складає 11613,53 грн. (квітень 2020 року 2522,75 грн.; травень 2020 року 2621,25 грн.; січень 2021 року 3133,75 грн.; лютий 2021 року 3133, 75 грн.) Скаржник працевлаштований на ТОВ «Миколаїв-авто». Однак в квітні-травні 2020 року заробітна плата скаржнику ОСОБА_1 не нараховувалася в зв`язку з припиненням роботи підприємства через карантинні обмеження. В січні лютому 2021 року скаржник перебував у відпустці за власний рахунок з цих же обставин. За такого, ОСОБА_1 систематично виконував зобов`язання зі сплати аліментів, заборгованість виникла не з його вини. Отже, накладення арешту на майно боржника є не співмірним з наявним у ОСОБА_1 розміром заборгованості у сумі 11613,53 грн. Вважає, що державний виконавець допустив зловживання правом на накладення арешту на майно. Накладений арешт перешкоджає скаржнику відчужити отриману ним у спадок ј частку квартири АДРЕСА_1 на користь його сестри ОСОБА_5 . Виручені грошові кошти боржник має намір використати на погашення заборгованості зі сплати аліментів. Наведені обставини послугували підставою для звернення до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою судді від 19.05.2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги, прийнято скаргу до розгляду, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_3

12 липня 2021 року до канцелярії суду надійшов відзив заступника начальника Інгульського ВДВС на скаргу, яким остання заперечувала проти задоволення скарги в повному обсязі. В обґрунтування позиції зазначила, що згідно розрахунку заборгованості від 12.07.2021 року станом на 01.07.2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 21682,28 грн., сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місці. Станом на 12.07.2021 року виконавче провадження не містить відомостей, щодо одержання боржником доходів. За такого, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника з дотриманням вимог ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Наголосила на тому, що станом на сьогоднішній день виконавець позбавлений повноважень щодо зняття арешту з огляду на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», так як, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів визначених положеннями вищенаведеної статті закону.

23.07.2021 року представник скаржника ОСОБА_2 надала до канцелярії суду заяву, якою просила проводити розгляд скарги за її відсутності та відсутності скаржника ОСОБА_1 . Вимоги скарги підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні.

Державний виконавець Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області та заінтересована особа ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали скарги, цивільну справу №487/506/19, виконавче провадження №58496517, пояснення учасників, суд приходить до наступного.

Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2019 року по справі №487/506/19 (провадження №2-н/487/62/19) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви - 18.01.2019 року та до повноліття дитини.

28.02.2019 року головним державним виконавцем Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58496517 з примусового виконання вищенаведеного судового наказу.

Згідно листа директора ТОВ «Миколаїв-авто» від 11.06.2020 року, ТОВ «Миколаїв-Авто» веде свою діяльність у галузі регулярних пасажирських автобусних перевезень на міжміському сполученні. Постановою КМУ від 16.03.2020 року №215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2» п. 2.4 з12:00 год. 18.03.2020 року заборонено регулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученнях. В зв`язку з чим було зупинено роботу підприємства. Нарахування по заробітній платі не проводилось всім працівникам підприємства за квітень травень 2020 року.

Окрім того, виходячи зі змісту пояснень Директора ТОВ «Миколаїв-авто» від 05.05.2021 року за вих. №02/05, робота підприємства була припинена, в зв`язку з впровадженням карантину. Нарахування по заробітній платі не проводилося всім працівникам підприємства з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року.

На підтвердження вищенаведених листів ТОВ «Миколаїв-авто» долучено до матеріалів виконавчого провадження звіти про здійснення відрахування та виплати, згідно яких нарахування заробітної плати та утримання з неї аліментів за період квітень-травень 2020 року та січень-квітень 2021 року підприємством не здійснювалося.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 12.02.2021 року станом на 01.02.2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складала 29240,14 грн., сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За такого, постановою старшого державного виконавця від 12.02.2021 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

В подальшому, державним виконавцем було здійснено ряд розрахунків заборгованості по аліментам, останній від 12.07.2021 року №54314, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.07.2021 року становить 21682,28 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2021 року було відмолено представнику скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Ярмоленка М.Г. Предметом оскарження виступав розрахунок заборгованості від 12.07.2021 року.

Положенням статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 71 Закону №1404-VIII, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Статтями 48, 56 Закону №1404-VIII регламентовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) божника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Вищенаведене свідчить про те, що постанову про арешт коштів боржника від 12.02.2021 року було винесено старшим державним виконавцем з додержанням вимог ст. 48,56, 71 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частиною 4 ст. 59 Закону №1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Отже, накладення арешту на майно боржника постановою від 12.02.2021 року було здійснено старшим державними виконавцем відповідно до вимог законодавства, оскільки у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за аліментами, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці. Дані дії державним виконавцем було здійснено з метою виконання покладеного на нього Законом України «Про виконавче провадження» обов`язку щодо вжиття передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Станом на 23.07.2021 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 21682,28 грн., сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Скаржником та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для скасування арешту.

Суд критично сприймає посилання представника скаржника на не співмірність застосованого арешту сумі заборгованості, так як вони не знайшли правового обґрунтування.

З урахування наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 260, ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволені скарги представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Динника О.А. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.07.2021 року.

Суддя С.В. Щербина