Справа № 497/67/2021
Провадження № 2/497/237/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.

секретаря Божевої І.Д.

за участі: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні ним земельною ділянкою площею 0,0008 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування цоколя та паркану з металевого профілю, встановленого на вимощені будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів на його, позивача, користь заподіяну матеріальну шкоду, пов`язану з демонтуванням пошкодженого вимощення та залиттям нового вимощення біля задньої стіни належного йому будинку та господарських будівель, в сумі 13 450,10 грн.; моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати в сумі 2724,00 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він та члени його родини мають у спільній сумісній власності земельну ділянку площею 0,25 га, яка межує із сусідньою земельною ділянкою площею 0,2422 га, яка є у власності відповідачів. Обидві земельні ділянки сформовані та фактична межа між ними проходить по існуючому паркану, але позивач вважає, що встановивши паркан, відповідачі самовільно зайняли частину його земельної ділянки площею 8 кв.м., що підтверджується висновком спеціаліста від 07.12.2020р. На думку позивача, відповідачі протиправно пошкодив вимощення біля його будинку, встановив огорожу на відстані 70 та 85 см від його, будинку, фактично на його земельній ділянці без дозволу, що окрім іншого, перешкоджає належному обслуговуванню будинку. З посиланням на положення ст.ст. 81, 152 ЗК України ст. 13, 23, 316, 317, 319, 321,386, 391, 1167 ЦК України ДБН 360-95** «Містобудування» вважає, що встановлений паркан має бути знесений та відшкодована відповідачами матеріальна шкода в сумі 13450,00 грн., що складається з вартості робіт з демонтажу вимощення, вартості матеріалів та робіт з влаштування вимощення, а також відшкодована моральна шкода, завдана внаслідок порушення прав, що викликало негативні емоції, зміни в психічній сфері, душевних стражданнях, необхідністю лікування хронічного захворювання.

Ухвалою від 27.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

17.02.2021 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що у 2015 році вона, ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_7 придбали будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 . До цього, ОСОБА_9 оформив державний акт на вищевказану земельну ділянку, погодив її межі із сусідом ОСОБА_1 , нічого не перебудовували, існуючий паркан та стовпчики не переміщали. В 2020 році, не порушуючи принципи добросусідства, не демонтуючи старого паркану, на 22 см в бік власного будинку облаштували цоколь та новий паркан. Відповідач зазначає, що вимощення позивача не руйнували, що вбачається з фотографій спірного місця. Також відповідач посилається на довідку №353 від 18.10.2020 року, виміри на фотографія, відповідно до яких відстань від будинку позивача до встановленого паркану складає 104 см, зазначає про невідповідність висновків щодо відстаней, зазначених у акті дослідження, складеного інженером ОСОБА_10 фактичним відстаням від паркану до будинку. Щодо вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відповідач посилається на недоведеність фактів їх спричинення та розміру.

В підготовчому судовому засіданні 27.04.2021р. були залучені додаткові докази, надані позивачем.

Ухвалою суд від 27.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі.

Треті особи на боці позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечують, їх підтримують та просять задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , який діє на підставі договору №4 про надання правової допомоги від 08.02.2021 року та ордеру серії ОД №464221 (а.с.93,94), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві власності належить житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 14.01.2004 року, видане Оксамитненською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Оксамитненської сільської ради від 31.10.2003 року №31 (а.с.25).

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0046, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 12.12.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2014 року (а.с.26, 27).

Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,2422, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2015 року (а.с.81-83).

З наявних у матеріалах справи фото таблиць (а.с.37-39, 84-92), а також дослідженням наданого позивачем на диску відеозапису, судом встановлено, що відповідачами замість існуючого паркану збудовано новий, що також не заперечується сторонами.

Комісією Оксамитненської сільської ради Болградського району 08.10.2020 року було проведено заміри ширини подвір`я домоволодінь, розташованих по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в результаті якого комісія прийшла до висновку, що ширина подвір`я домоволодіння, розташованих по АДРЕСА_2 складає 18,00 метра, а по АДРЕСА_1 17,91 метра, на вимощенні будівлі, яка належить ОСОБА_1 , сусіди проводять монтаж паркану без дозволу ОСОБА_1 .

Суд не може погодитись з твердженням позивача, що відповідачем при будівництві нового паркану було самовільно зайнято частину земельної ділянки позивача, чим створено перешкоди у користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0008 га, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 103 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як роз`яснено в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч. 3 п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно до ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Довідкою виконавчого комітету Оксамитненської сільської ради Болградського району 13.10.2020 року (а.с.35) повідомлено, що 13.10.2020 року проведено заміри земельної ділянки громадянина ОСОБА_1 землевпорядником сільської ради у присутності ОСОБА_2 та встановлено, зокрема, що ширина зі сторони вулиці складає 17.70 м, ширина подвір`я 17,91 м, ширина вимощення будівлі 1,04 м.

Як вбачається із фототаблиці (а.с. 89), відстань від будинку Позиваяа ОСОБА_1 до новозбудованого паркану складає 1,04 м, що узгоджується з вимірами, проведеними землевпорядником сільської ради.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що він будував новий паркан за замовленням ОСОБА_2 , вимощення ОСОБА_1 не демонтували, біля мощення викопали фундамент, чим підсилили його, а на фундаменті змонтували паркан.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 підтвердив, що стовпчики ніхто не чіпав та вони стоять на своїх місцях.

Аналіз інших фото таблиць (а.с.37, 39, 85, 87, 88) дозволяє прийти до висновку, що при демонтажу існуючого паркану та монтажу нового паркану, відповідачем ОСОБА_2 не було зайнята земельна ділянка позивача ОСОБА_1 .

Відстань від будинку позивача ОСОБА_1 до новозбудованого відповідачем ОСОБА_2 паркану, яка відповідає ширині вимощення та складає, як зазначено вище, 104 см, враховуючи вимоги ч. 3 п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», дозволяє належним чином здійснювати обслуговування та ремонт житлового будинку, що виключає порушення прав позивача в цій частині.

До наданого позивачем Акту дослідження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , складений інженером-землевпорядником ОСОБА_12 07.12.2020 року суд ставиться критично, оскільки він не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та не є висновком експерта, обстеження та виміри меж земельної ділянки проводилась без повідомлення та участі заінтересованих осіб землевласників сусідньої земельної ділянки. Крім цього, з наведених цифр в цьому цифр відстані паркану від будинку не відповідає відстані, зазначених в фотознімках в натурі з використанням приладів вимірювання, наданими сторонами до суду.

Учасники справи не заявляли клопотань про призначення експертизи для визначення меж земельних ділянок, місця встановлення паркану тощо.

За весь час з початку будівництва по теперішній час відповідачу не було направлено жодного припису від компетентних органів щодо порушення порядку та умов зведення споруди на земельній ділянці, яка належить йому.

Суд зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Аналогічні висновки робить й Верховний суд, зокрема, у постановах від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17.

Таким чином, за відсутності відповідного висновку експерта, доводи позивача щодо самовільно зайняття частини його земельної ділянки площею 8 кв.м. та будівництві на ній паркану, демонтажу його, позивача, мощення, перешкоджанні відповідачем у обслуговуванні будинку внаслідок будівництва паркану, не знайшли свого підтвердження, не доведені матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0008 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування цоколя та паркану з металевого профілю, встановленого на вимощенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення й позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні вищевказаною земельною ділянкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 256, 261, 391, ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 19.08.2021 року.

Суддя В.А. Раца