Справа №601/1891/21
Провадження № 2-о/601/47/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Білосевич Г.С.,

присяжних: Юрик Н.Є.. Василюк Ю.М.,

з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець справу за заявою в.о. генерального директора комунального некомерційного підприємства «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про госпіталізацію особи до психіатричного закладу без її згоди,

з участю: прокурора Василюк М.І.,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

особи, щодо якої розглядається питання ОСОБА_4 ,

встановив:

В.о. генерального директора КНП «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР Цюман І.В. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: с.Сапанів Кременецького району Тернопільської області у психіатричний заклад без його згоди, у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

У судовому засіданні представник КНП «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР Цюман І.В. заяву підтримала з підстав, викладених у ній та просить її задовольнити. Окрім того пояснила, що ОСОБА_4 з часу поступлення до них і до судового засідання будь яких медичних препаратів не приймав, в анамнезі викладено обставини отриманні зі слів брата - ОСОБА_1 , добровільно згоду на лікування не дає, заперечує захворювання.

Прокурор в судовому засіданні не погодилася із заявленими вимогами про госпіталізацію ОСОБА_4 у психіатричний стаціонар без його згоди, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_4 страждає на ТПР та, що існує загроза для його життя та життя оточуючих, а також, що є потреба стаціонарного лікування.

ОСОБА_1 , який є братом ОСОБА_4 , просить подану заяву задовольнити, оскільки останній хворіє на тяжкий психічний розлад. З травня 2021 року брат переїхав проживати в Україну із Росії і зупинився у будинку їх покійних батьків, який успадкований ОСОБА_1 .. Оскільки вони із дружиною періодично працюють у Росії, то повернувшись 31.07.2021 в Україну, побачили розмальоване в жовто-блакитний колір підвіконня та вхідні двері будинку, циркулярка та січкарня здані на металобрухт, а також відсутній вільний доступ в будинковолодіння. Окрім того, брат погрожував його дружині, тримаючи в руках косу. На даний час не може надати суду будь яких документів щодо психічного стану ОСОБА_4 , однак стверджує, що на протязі п`ятнадцяти років брат хворіє ТПР по причині ЧМТ і періодично лікується в ПОПНЛ.

ОСОБА_3 в судовому засіданні при вирішення даної заяви покладається на думку суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно 15 років тому мав травму голови, однак це не перешкодило йому пропрацювати до пенсії в розмірі 22 500 рублів, після виходу на яку він переїхав проживати в Україну. З дозволу свого брата ОСОБА_1 він поселився в будинку їх покійних батьків, де проживає і зараз. Йому не було відомо, що брат одноосібно успадкував спадкове майно. Оскільки пенсійна картка Росії не дійсна в Україні, він здав на металобрухт циркулярку і січкарню для купівлі продуктів харчування. 31.07.2021 брат повернувся додому та прогнав його з будинку у літню кухню. ОСОБА_5 дружині він не погрожував, а косив траву косою, коли у них виник конфлікт. В Україні його ніхто не переслідує і про це він ні з ким не розмовляв. Вважає, що причиною поміщення його на лікування є намагання брата виселити його з батьківської хати.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Правові та організаційні засади забезпечення громадян України психіатричною допомогою визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 року.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», передбачено презумпцію психічного здоров`я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначені підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Судом встановлено, що 05 серпня 2021 року до КНП «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР поступив ОСОБА_4 в супроводі ОСОБА_1 ..

ОСОБА_4 не надав своєї згоди на лікування в психіатричному закладі, яке надається в умовах стаціонару.

Згідно огляду комісії лікарів-психіатрів КНП «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР від 05.08.2021 року № 81, оглянуто ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що він страждає на ТПР, що створює загрозу для його життя і життя оточуючих і потребує стаціонарного лікування.

У судовому засіданні ОСОБА_4 заперечив щодо наявності у нього намірів та дій щодо вчинків, які б являли собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.

В силу вимог ч.2 ст.340 ЦПК України, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КНП «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без його усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Суд вважає, що заявником поряд із заявою та відповідним висновком про стан психічного здоров`я хворого та його діагноз, повинні були б подаватися докази, які б свідчили про агресивну та неадекватну поведінку особи, яка підлягає примусовому поміщенню до психіатричного закладу, у тому числі його родичами, рапорти працівників міліції, висновки дільничного психіатра і т.п..

Проте, заявником не подано доказів, які б підтверджували, що існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для примусової госпіталізації ОСОБА_4 .

Сама по собі висновок лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатнім для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення Європейського Суду з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року, де суд зазначив, що « п.99…суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»…».

За даних обставин суд вважає, що на даний час відсутні підстави, які передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_4 та проведення лікування у психіатричній лікарні в примусовому порядку, а тому, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 339-342 ЦПК України, ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

вирішив:

У задоволенні заяви в.о. генерального директора комунального некомерційного підприємства «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про госпіталізацію особи до психіатричного закладу без її згоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Заявник: комунальне некомерційне підприємство «Почаївська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, місцезнаходження: вул. Фабрична, 17 м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, .

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , житель с.Сапанів Кременецького району Тернопільської області.

Головуючий:

Присяжні: