Справа № 464/2413/21
пр.№ 2/464/1037/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання - Цуняк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1500 грн., щомісячно, протягом строку інвалідності. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 30.07.1988 перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2010 розірвано. Позивач є інвалідом першої групи безтерміново внаслідок загального захворювання, непрацездатною особою, що потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки самостійно забезпечити себе не може. Розмір аліментів, призначений судовим рішенням від 2013 року, є недостатнім, оскільки витрачає значно більше коштів на медичні препарати, а також несе інші витрати. Зазначила, що відповідач добровільно коштів на її утримання не надає, хоча таку можливість має.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів, що стягуються на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.06.2013 у справі №464/2693/13. Позов мотивував тим, що на підставі вищевказаного рішення з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 300 грн. щомісячно. Вважає, що на даний час відпали підстави для їх стягнення, оскільки доходи останньої перевищують прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Зазначив, що непрацевлаштований, доходів не отримує, а відтак можливості надавати кошти на утримання ОСОБА_1 не має.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила суд такий задовольнити. До суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів. Підстави для припинення стягнення аліментів відсутні, адже її працездатність не відновилась, іншого шлюбу остання не уклала, а потреба у матеріальній допомозі збільшилася через інфляцію та ріст цін на комунальні послуги та ліки. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 умисно звільнився з роботи, щоб ухилитись від сплати аліментів у розмірі 300 грн., допомоги з безробіття останній не отримує, оскільки працює неофіційно. Зазначила, що отримує пенсію у розмірі 2200 грн., інших доходів не має та її хвороба є прогресуючою та невиліковною.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримав зустрічний позов про припинення стягнення аліментів, просив суд такий задовольнити. У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів просив суд відмовити.

У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовів необхідно відмовити з таких підстав.

Встановлено, що шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2010.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.06.2013 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 300 грн. щомісячно з 31.10.2012.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ від 20.01.2014, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом першої групи внаслідок загального захворювання. Потребує постійного стороннього догляду.

За час перебування у шлюбі з відповідачем з 01.02.2006 позивачу встановлено інвалідність другої групи, після розірвання шлюбу, але протягом одного року від дня розірвання шлюбу з 01.02.2011 - інвалідність першої групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 .

Із копії трудової книжки відповідача ОСОБА_2 , зокрема, з останнього внесеного запису, видно, що з 03.02.2020 до 19.03.2021 працював у ТОВ «Родинна ковбаска», звільнений за угодою сторін на підставі наказу №35 від 19.03.2021.

За положеннями частини другої статті 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (частини 3, 4 ст. 75 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Частиною 3 ст. 82 Сімейного кодексу України передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, зміна розміру аліментів чи припинення їх стягнення можливі лише за наявності умов, визначених статтями 80, 82 Сімейного кодексу України, ст. 273 ЦПК України.

Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не надано суду доказів існування таких обставин, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів, або припинення їх стягнення.

Так, ОСОБА_1 не доведено факту зміни матеріального стану ОСОБА_2 . Твердження про звільнення ОСОБА_2 з роботи з метою ухилення від сплати аліментів та отримання доходів неофіційно належними доказами не підтверджено.

В свою чергу ОСОБА_2 не підтверджено те, що одержувач аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги, а платник аліментів неспроможний таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовів необхідно відмовити.

Керуючись статтями 75, 76, 80, 82 Сімейного кодексу України, статтями 2, 141, 263 - 265, 273 ЦПК, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.