Справа № 441/1773/18 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/484/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Масляного Ю.А., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Мацієвської Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Малахової-Онуфер А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, правонаступником якої є Городоцька міська рада Львівської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Городоцької міської ради Львівської області Галушки Мар"яни Степанівни про визнання недійсним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Городоцької міської ради Львівської області Галушки М.С. про визнання незаконним і скасування рішення 14 сесії 7 скликання Мшанської сільської ради №36 від 14 грудня 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення Детального плану території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_2 »; визнання незаконним і скасування рішення 16 сесії 7 скликання Мшанської сільської ради №80 від 29 березня 2018 року «Про затвердження Детального плану території та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_2 »; визнання незаконним і скасування рішення 18 сесії 7 скликання Мшанської сільської ради №136 від 07 липня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки на АДРЕСА_1 »; визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора Городоцької міської ради Львівської області Галушки М.С. індексний номер 42164509 від 20 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0888 га кадастровий номер :12:021:0117 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 та скасування запису №27138370 про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на означену ділянку.

Вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 , який у 1983 році звели його батьки. У 2006 році між ним та сестрою ОСОБА_3 виник земельний спір з приводу користування земельною ділянкою загальною пл. 0,36 га, призначеною для обслуговування двох житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . 22.05.2006 року земельною комісією вирішено розділити між ними земельну ділянку в рівних частинах, а рішенням Мшанської сільської ради № 66 від 08.06.2006 року такий акт затверджено. ОСОБА_3 свою частину земельної ділянки приватизувала, однак, після смерті сестри, її чоловіку ОСОБА_2 , незаконно, передано у власність частину земельної ділянки, що призначена для обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку. Незважаючи на поділ у 2006 році земельної ділянки по 0,18 га кожному, він протягом 2003 -2018 років сплачував земельний податок за площу 0,24 га відповідно до площі, яка зазначена у погосподарській книзі села. Спірна земельна ділянка, яка тривало перебуває у його користуванні, без його згоди на вилучення, незаконного передана у власність відповідачу, про що внесено державним реєстратором Галушкою М.С. відповідний запис у реєстр речових прав на нерухоме майно. Просив позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що рішення Мшанської сільської ради №36 від 14.12.2017 року, №80 від 29.03.2018 року та №136 від 07.07.2018 року є незаконними, оскільки Мшанська сільська рада на момент прийняття цих рішень володіла інформацією про факт належності ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, так як цей орган місцевого самоврядування веде погосподарські книги, з яких на його неодноразові запити надавалась інформація щодо площі земельної ділянки, яка рахується за його будинком. Окрім того, Мшанська сільська рада тривалий час (з 2003 року до 2019 року) отримувала від нього кошти як оплату за землю на підставі отриманих ним від сільської ради повідомлень.

Зазначає, що цими рішеннями порушено його право на користування спірною земельною ділянкою та позбавлено можливості реалізувати своє право на оформлення права на спірну земельну ділянку для обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку.

Звертає увагу на те, що за належним йому будинком для обслуговування будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд була закріплена земельна ділянка площею 0,24 га, що стверджується довідками Мшанської сільської ради №692 від 08.07.2013 року та №1365 від 03.08.2017 року, а також оглянутими в судовому засіданні книгами по господарського обліку з 1992 по 2018 роки. Тільки у 2019 році, як засвідчив у своїх усних поясненнях голова Мшанської сільської ради після надання спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , площа земельної ділянки, закріпленої за його будинком, зменшилась до 0,09 га.

Записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Така правова позиція, зокрема, міститься в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року №794/556/16, провадження №61-4214св18.

Про закріплення за будинком за адресою: АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,24га свідить і відповідь Городоцької ОДПІ №2753/10/55.13-21 від 24.07.2019 року про те, що станом на 24.07.2019 року згідно наявних баз ІС «Податковий блок» та поданих Мшанською сільською радою реєстрів, за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,24га.

З наведених підстав просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року скасувати та постановити нове про задоволення позову.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 та державний реєстратор Галушка М.С. зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такого не спростовують. Підстави для скасування рішення відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 36 від 14.12.2017 року, №80 від 29.03.2018 року та №136 від 07.07.2018 року є правомірними, обґрунтованими, відповідають чинним нормативно-правовим актам, оскільки прийняті одноголосно на пленарних засіданнях після обговорення з дотриманням вимог статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в межах повноважень сільської ради.

За відсутності підстав для визнання незаконними і скасування рішень сільської ради, відсутні підстав для визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора Городоцької міської ради Львівської області Галушки М.С. індексний номер 42164509 від 20 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0888 га кадастровий номер :12:021:0117 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 та скасування запису №27138370 про проведену державну реєстрацію права власності на означену ділянку.

Судом спростовано мотиви позову щодо факту сплати позивачем земельного податку за спірну земельну ділянку, так і відповідні записи у погосподарських книгах села та довідках Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, які не свідчать про набуття позивачем, у встановленому законом порядку права користування цією ділянкою.

Акт земельної комісії від 22.05.2006 року щодо поділу земельної ділянки в рівних частинах між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та Рішення сесії №66 Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області від 08.06.2006 року про затвердження такого Акту, не свідчать про набуття позивачем спірної земельної ділянки у користування згідно із законом. Більше того, як із Акту комісії так із рішення сесії Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, не убачається про яку саме земельну ділянку йдеться, її площу, розташування та цільове призначення, обставини та підстави користування такою (а.с. 22, 23).

Суд дійшов також висновку проте, що підстав для вилучення органом місцевого самоврядування у позивача спірної земельної ділянки не було, оскільки така ділянка у користування йому, у встановленому законом порядку не надавалась.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Із матеріалів Інвентаризаційних справ №337, № 133 та Реєстраційної справи №2606357 на будинковолодіння АДРЕСА_1 убачається, що станом на 22.08.1988 року власником означеного будинковолодіння був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_5 .

Із змісту копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2003 року, реєстровий №1-2322 вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого 05.10.1989 року секретарем виконкому Мшанської сільської ради Кабацюра А.Ф. за №65, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_6 кожен. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з цегляно-дерев`яного житлового будинку заг.пл. 80,0 кв.м, по АДРЕСА_1 , сараїв, гаражу, огорожі та відмостки, що розташовані на присадибній земельній ділянці (а.с. 10).

Згідно Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ЯАА №382347 та Серія ЯАА № 382348, ОСОБА_1 є власником Ѕ будинку АДРЕСА_1 на підстав свідоцтва про право на спадщину №1-2322 від 23.09.2003 року та Ѕ цього будинку на підставі договору купівлі-продажу №1-2675 від 25.10.2005 року.

Докази набуття права власності на земельну ділянку призначену для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в тому числі, і права користування цією ділянкою, у встановленому законом порядку ОСОБА_4 або ОСОБА_5 при житті, в матеріалах відсутні.

Рішенням 14 сесії 7 скликання Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області №36, ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення Детального плану території, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га на АДРЕСА_2 (а.с. 73).

29.03.2018 року на засіданні 16 сесії 7 скликання Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області прийнято рішення № 80, згідно якого затверджено детальний план території; земельній ділянці пл. 0,0888 га на АДРЕСА_2 присвоєно поштовий адресний номер 66-в; ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення означеної земельної ділянки у власність (а.с. 78).

10.07.2018 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 , рішенням №136, 18 сесії 7 скликання вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :12:021:0117 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 та передати таку ділянку у власність ОСОБА_2 (а.с. 81).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на земельну ділянку кадастровий 6номер :12:021:0117 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 129).

Звертаючись в суд з указаним позовом, ОСОБА_1 просив визнати незаконними та скасувати рішення сільської ради щодо передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та рішення державного реєстратора із відповідним записом у реєстрі речових прав на нерухоме майно, мотивуючи тим, що він є власником будинку АДРЕСА_2 та землекористувачем ділянки призначеної для обслуговування цього будинку загальною площею 0,24 га, що стверджується довідками Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, інформацією Городоцької ОДПІ та квитанціями про сплату земельного податку, записами у погосподарських книгах села з 1992 по 2018 роки, Актом земельної комісії від 22.05.2006 року та рішенням сільської ради №66 від 08.06.2006 року про затвердження Акту щодо поділу земельної ділянки, кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_7 (т.1 а.с. 9, 11, 13-23, 44 - 46, 69, 70, 175, 226, 230 - 233, т. 2 а.с. 1 - 32).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

В силу частин першої та другої статті 78, частини першої статті 79 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами а-г статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені статтями 125 і 126 ЗК України.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 36 від 14.12.2017 року «Про надання дозволу на виготовлення Детального плану територій, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 , №80 від 29.03.2018 року «Про затвердження Детального плану території та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 та №136 від 07.07.2018року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність».

Позивачем не доведено, що земельна ділянка, площею 0,0936 га, яку було передано у власність ОСОБА_2 належала до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.