УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року

м. Черкаси

справа № 2-394/2011

провадження № 22-ц/821/1096/21

категорія 301030300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Розсохуватська сільська рада Катеринопільського району Черкаської області

особа, що подає апеляційну скаргу ОСОБА_2

представник ОСОБА_2 - адвокат Замковенко Владислав Михайлович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Замковенка Владислава Михайловича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в с. Розсохуватка Катеринопільського р-ну Черкаської обл.

Йому належала земельна ділянка площею 2,68 га вартістю 45 891 грн., що розташована в адміністративних межах Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 181124, що підтверджується Витягом відділу Держкомзему у Катеринопільському районі № 746 від 09 вересня 2011 року та майновий пай члена КСП ім. Фрунзе ПСП «Мрія» с. Розсохуватка на суму 6 584 грн. відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КМП серії ЧЕ-VIII № 125260, виданого Розсохуватською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 видане 26 серпня 2011 року відділом РАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції, актовий запис № 49.

Заповіт було складено 24 січня 2002 року. Відповідно до змісту вказаного заповіту ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею.

В зв`язку з втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку та майновий пай, позивач не може оформити свої спадкові права, тому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,68 га, вартістю 45 891 грн., що розташована в адміністративних межах Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області та на майновий пай члена КСП ім. Фрунзе ПСП «Мрія» с. Розсохуватка вартістю 6 584 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,68 га вартістю 45 891 грн., що розташована в адміністративних межах Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області поза межами населеного пункту, що належала ОСОБА_3 на підставі втраченого Державного Акта серії ЯБ № 181124 виданого 28 жовтня 2004 року Катеринопільською РДА, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 26 серпня 2011 року відділом РАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції, актовий запис № 49.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на майновий пай члена КСП вартістю 6 584 грн., що належав ОСОБА_3 на підставі втраченого Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ЧЕ-VІІ № 125260, виданого Розсохуватською сільською радою, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 26 серпня 2011 року відділом РАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції, актовий запис № 49.

Рішення суду мотивоване тим що, під час судового засідання сторони у справі не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач не має іншого шляху для реалізації свого права щодо оформлення спадщини, тому позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Замковенка В.М. оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Замковенко В.М. просив скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року та направити справу на новий судовий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 являється рідним сином померлого ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 до моменту смерті проживав разом з сином у м. Южноукраїнськ. Після смерті син здійснив поховання батька.

За життя ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2,68 га, що розташована в адміністративних межах Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

В 2021 році ОСОБА_3 з метою оформлення своїх спадкових прав направив лист-повідомлення до Катеринопільської селищної ради, яка повідомила, що земельна ділянка та майновий пай члена КСП, перейшли у власність до ОСОБА_1 відповідно до рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року.

Зазначив, що всупереч того, що він фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , його не було залучено до участі у справі, а відтак судовим рішенням було порушено його права відносно майна, що залишилося після смерті батька.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Право на справедливий суд - це право особи, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, що гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно з доповіддю Венеціанської Комісії, право на справедливий суд є складовою принципу Правовладдя.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. При цьому, реалізація конституційного права зокрема на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Слід зазначити, що право на суд не є абсолютним, а відповідно може бути піддане певним обмеженням, адже вимагає регулювання з боку держави. Проте, суд, як остання інстанція, має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись, що право доступу до суду не було обмежено, таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження в доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та постановленою метою (див. Рrince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, ч.1 ст. 352 ЦПК України визначено, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, особи, які не брали участі у справі повинні довести суду той факт, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 911/2635/17.

Предметом позовних вимог у справі № 2-394/2011 є захист права власності позивача на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Сторонами виниклих правовідносин у справі є: позивач - ОСОБА_1 та відповідач Розсохуватська сільська рада Катеринопільського району Черкаської області.

ОСОБА_2 оскаржуючи рішення суду для доведення порушення оскаржуваним рішенням їхніх прав, мав надати докази, на підставі яких в нього виникало б право власності на оспорюване майно та довести, що рішенням суду його права могли бути порушені.

В апеляційній скарзі зазначено, що оскаржуване рішення перешкоджає в реалізації в реалізації права власності ОСОБА_4 на спадкове майно.

До апеляційної скарги додано свідоцтво про народження (а.с. 24) з якого вбачається, що батьками ОСОБА_2 являються ОСОБА_3 - батько та ОСОБА_5 - мати. Крім того, додано довідку, видану 26 лютого 2021 Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська. Згідно вказаної довідки вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_2 .

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що оскільки на момент смерті ОСОБА_3 проживав разом з ним в м. Южноукраїнськ, тому він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявляв про відмову від неї.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 надала суду свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с. 6); заповіт, складений ОСОБА_3 24 січня 2002 року та нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області Радецькою А.О. (а.с. 7), згідно якого він на випадок своєї смерті заповів все своє рухоме та нерухоме майно позивачці ОСОБА_1 ; довідку відділу Держкомзему у Катеринопільському районі Черкаської області про грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 09 вересня 2011 року, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 181124 (а.с. 8); свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ЧЕ-VIII № 125260 (а.с. 9) та лист Катеринопільської державної нотаріальної контори № 1029/01-16 від 13 вересня 2011 року про неможливість видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю державного акта на земельну ділянку (а.с. 10).

У пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Із встановлених обставин по справі вбачається, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , (оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6)), тому до правовідносин у даній справі застосовуються положення норм ЦК України.

Спадкування в Україні здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, при цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

При спадкуванні за заповітом до спадкування закликаються ті особи, яких спадкодавець зазначив у своєму заповіті.

Право спадкоємця за заповітом може бути обмежене лише у випадках, визначених статтею 1241 ЦК України. Так, відповідно до вказаної статті Кодексу малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмову від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також, у разі не охоплення заповітом усієї спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Однак, за загальним правилом перевага надається спадкуванню за заповітом, адже пріоритет має остання воля спадкодавця, виражена ним у заповіті. Тому за наявності заповіту право на спадкування виникає лише в осіб, визначених у заповіті. В інших осіб, які належать до спадкоємців певних черг, встановлених законом, у цьому разі право на спадкування не виникає.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року та зазначаючи в апеляційній скарзі про порушення своїх прав, ОСОБА_2 не надав суду доказів, що право ОСОБА_1 на спадкування за заповітом може бути обмежене в силу вимог статті 1241 ЦК України. Крім того, суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 визнано недійсним, як і не надано доказів що ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини та заповіт не охоплює всієї спадщини.

Навпаки, матеріалами справи повністю спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення оскаржуваним рішенням його прав як спадкоємця, а відтак апеляційне провадження підлягає закриттю.

ОСОБА_2 не є власником спадкового нерухомого майна, право на спадкування у нього не виникло в зв`язку з наявністю заповіту на ОСОБА_1 , отже питання про права, свободи, інтереси та або обов`язки ОСОБА_2 при вирішенні спору судом не вирішувалося.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Ч. 2 ст. 362 ЦПК України передбачено, що про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Замковенка Владислава Михайловича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко