Справа №339/17/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_4 до Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, в якому з урахування уточнених позовних вимог від 09.04.2021 (т.3, а.с.40-55) просить, поновивши їй строк позовної давності, скасувати рішення Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2014 року №06-32/14, від 22 травня 2015 року №07-39/15, від 23 жовтня 2015 року № 07-42/15 та від 02 грудня 2015 року №10-02/15, визнати договір дарування земельної ділянки від 09 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі за №2913 та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С.-недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 1974 році представником районного архітектора Перпета В.С. в присутності представника виконкому Тисівської сільської ради депутатів трудящих Дуб Д.В. складено акт відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі, відповідно до якого ОСОБА_6 (покійний чоловік позивача) відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, до якого додано план забудови земельної ділянки, проект житлового будинку, надвірних споруд, гаража.

21 травня 1974 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Долинської районної, міської ради депутатів трудящих винесено постанову про самовільне порушення плану забудови житлового будинку чоловіком ОСОБА_6 з накладеннням адміністративного стягнення та зобов`язано внести зміни в плані.

05 травня 1980 року комісія правління колгоспу "Дружба в присутності секретаря виконкому сільської ради провели встановлення меж між земельною ділянкою ОСОБА_7 та земельною ділянкою ОСОБА_6 в такому порядку : Залишено старі межі по довжині ділянок та встановлено межу між сараєм ОСОБА_7 та присадибною ділянкою ОСОБА_6 на відстані чотири метри від задньої стіни; ОСОБА_6 дозволено поставити огорожу згідно встановлених меж.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тисів Болехівської міської ради помер ОСОБА_6 та після його смерті позивач, як дружина, стала головою домогосподарства та 10 лютого 1994 року подарувала сину ОСОБА_8 половину житлового будинку в с. Тисів Болехівської міської ради.

21 листопада 1997 року за рішенням сесії Тисівської сільської ради було передано безоплатно у приватну власність позивачу земельну ділянку, площею 0.65 га.

Маючи на меті зареєструвати право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 , у неї виникли певні складнощі оскільки суміжні межі, які були вказані в технічній документації не відповідали дійсності.

09.07.2014 року земельною комісією в складі сільського голови, землевпорядника та депутатів Тисівської сільської ради встановлено межу суміжних землекористувань громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по старих знаках (стовпах) за давністю користування.

29.07.2014 року за рішенням сесії № 06-32/14 Тисівської сільської ради затверджено акт земельної комісії "Про встановлення суміжних меж землекористування" від 09.07.2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 стала суміжним землекористувачем, оскільки відповідач ОСОБА_5 09 грудня 2017 року подарувала їй земельну ділянку, до якої ввійшла частина спірної ділянки.

Рішенням сесії Тисівської сільської ради від 22 травня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0.25 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , а також даним рішенням внесено зміни в рішення від 21.11.1997 року " Про передачу земельних ділянок у приватну власність" наданих гр. ОСОБА_5 в частині визначення (уточнення) площі і цільового призначення земельної ділянки, а саме площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0.25 га.

23.06.2015 року розглянуто звернення голови Тисівської сільської ради щодо вирішення спірного питання по встановленню межі між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою ОСОБА_5 , які знаходяться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та складено відповідний акт. При розгляді даного звернення взято до уваги будівельні паспорти на забудову двох земельних ділянок. Однак при проведенні обмірів мірною стрічкою розміри вказані у будівельних паспортах не відповідають розмірам на місцевості на даний час, тому встановити межу між земельними ділянками на підставі документів є не можливим. При проведенні геодезичних обмірів двох ділянок, встановлено що площа спірної території становить 0,0015 га. У зв`язку з обставинами, які склались, комісія надала рекомендації встановити межу між земельними ділянками по давності користування, а саме: з передньої сторони від кута будинку гр. ОСОБА_9 до межі на віддалі 1,83 м; від кута добудови з передньої сторони - на віддалі 0.63 м.; від кута добудови до задньої сторони - 0,35 м.

23 жовтня 2015 року рішенням сесії Тисівської сільської ради затверджено акт комісії від 23.06.2015 року про межу землекористувань між гр. ОСОБА_5 ОСОБА_8 (її сином), хоча син не є суміжним землекористувачем.

02.12.2015 року сесією Тисівської сільської ради Болехівської міської ради вирішено затвердити гр. ОСОБА_5 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :02:005:0073, площею 0.2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 і надати їй у власність.

На даний час по сусідству з позивачем проживає та користується земельною ділянкою відповідач ОСОБА_2 , яка порушуючи правила добросусідства самовільно знищила їхню огорожу, яка розмежовувала їхні земельні ділянки металевими стовпами та металевою сіткою, дерево сливу, яка була також межівним знаком.

Позивач вважає, що вище вказані акти та рішенння Тисівської сільської ради були виданні з порушенням норм закону ( рішення сесії № 06-32/14 Тисівської сільської ради від 29.07.2014 р., рішення №07-39/15 Тисівської сільської ради від 22.05.2015 року, рішення № 07-42/15 від 23.10.2015 р., рішення № 10-02/15 від 02.12.2015р.).

Окрім того, просить договір дарування земельної ділянки від 09 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі № 2913 та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. визнати недійсним.

При цьому, посилається на висновок судової земельно-технічної експертизи, згідно якої експерт встановив, що сучасне розташування фундаменту житлового будинку співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідає розташуванню на плані забудови станом на 23.11.1974 року; а земельна ділянка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка відведена ОСОБА_6 , згідно рішення виконкому Тисівської сільської ради від 29 листопада 1973 року та сформована згідно плану забудови складеного станом на 23.11.1974 року.

З 25 січня 2018 року вказана справа перебувала на розгляді у судді Поляниці М.М.

11 червня 2020 року під його головуванням призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України (т.2, а.с.152-154).

07 липня 2020 року надійшло клопотання експерта про надання необхідних для проведення експертизи документів (т.2, а.с.163-168).

Згідно Наказу Болехівського міського суду № 02-09/32 від 16 червня 2020 року на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 16 червня 2020 року припинено повноваження судді Поляниці М.М.

За розпорядження керівника апарату суду №01-13/22 від 26 червня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл та справу передано судді Головенко О.С.

08 липня 2020 року витребувано у експерта вказану справу.

21 липня 2020 року поновлено провадження у справі та задоволено клопотання експерта про надання доказів (т.2, а.с. 186-187).

21.08.2020 року надійшло повідомлення від експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку з ненаданням вихідних даних, необхідних для її проведення (т.2, а.с.203-204).

11 вересня 2020 року ухвалою суду призначено в справі судово земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам науково-дослідному інституту судових експертиз та права (т.2, а.с.223-226).

01 березня 2021 року надійшов висновок експерта від 12 лютого 2021 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи (т 2, а.с.242-250).

02 березня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого засідання (т.3, а.с.4).

31 березня 2021 року ухвалою суду замінено Тисівську сільську раду на Болехівську міську раду Івано-Франківської області, як правонаступника відповідача Тисівської сільської ради Івано-Франківської області (т.3, а.с. 31-33).

09 квітня 2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, яка 12 квітня 2021 року ухвалою суду прийнята до розгляду (т.3, а.с.57-58).

23 квітня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано відзив на уточнюючі позовні вимоги, в якому вважає вказаний позов (з уточненнями) безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки позивач не довела про порушення свого права на спірну земельну ділянку, не надала суду належних та достовірних доказів щодо порушення її прав на користування земельною ділянкою.

Такі твердження обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 стала власником домоволодіння та земельної ділянки площею 0,25 га, по АДРЕСА_2 на підставі Договорів дарування від 09.12.2017р.

Попереднім власником була ОСОБА_5 , якій рішенням Тисівської сільської ради депутатів трудящих № 24 від 29.11.1973 р. надано право будівництва житлового будинку на земельній ділянці в межах с. Тисів, яка межує з правої сторони з забудовником ОСОБА_10 , з лівої - ОСОБА_6 . На вказаній земельній ділянці ОСОБА_5 побудувала будинок та господарські споруди відповідно до будівельного паспорта.

ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку, площею 0,32 га. На підставі вказаного рішення №558 від 21 листопада 1997 року ОСОБА_5 почала виготовляти правовстановчі документи на земельну ділянку та їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 та внесено зміни в рішення Тисівської сільської ради № 558 від 21.11.1997 р. "про передачу земельних ділянок у приватну власність" в частині визначення (уточнення) площі і цільового використання земельної ділянки, а саме: площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 0,25 га.

ОСОБА_5 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Оскільки суміжний землекористувач, а саме позивач по справі без обґрунтування своїх дій відмовилася узгодити межу земельної ділянки ОСОБА_5 , тому було складено акт узгодження меж між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який затверджений рішенням Тисівської сільської ради від 23.10.2015 р. "Про затвердження акту комісії від 23.06.2015 р."

Відповідно до рішення Тисівської сільської ради від 02 грудня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 надано їй у власність.

Отже, ОСОБА_2 правомірно користується і є власником земельної ділянки в межах та площею 0,25 га, як зазначено у правовстановлюючих документах, зокрема Договорі дарування земельної ділянки. Межі земельної ділянки, визначені в кадастровому плані земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0073, за адресою АДРЕСА_2 , вказані згідно з планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Земельна ділянка між нею та позивачем обгорожена огорожею, яку вона із металічної вирішила поміняти на бетонну, про що позивач зазначила в позові. Огорожа встановлена по існуючих межах. Межі відбитота закріплено в натурі, про що складено акт від 16.05.2015р. Позивачу не сподобалась те, що вона замінила огорожу, внаслідок чого і виник конфлікт.

Як зазначає ОСОБА_4 , що вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Однак, беручи до уваги документи, які додані нею до матеріалів справи можна встановити, що вона не є належним землекористувачем, так як у передбаченому ЗК України порядку право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 вона не оформила, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлені, площа земельної ділянки, її конфігурація - не визначені. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 перебувала чи перебуває у користуванні позивача, чи накладається на земельну ділянку відповідача.

Як на доказ правомірного користування земельною ділянкою позивач посилається на план відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_6 , будинок на вказаній земельній ділянці був побудований чоловіком позивача, що в судовому засіданні підтвердив її представник. Однак документів власності на домоволодіння за час його життя виготовлено не було. Також не виготовлялося ОСОБА_6 документів про право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Право власності на будинок та господарські споруди було виготовлено позивачем та її сином ОСОБА_8 у 2018 році.

Також, позивач вказує, що рішенням Тисівської сільської ради їй у власність надано земельну ділянку відповідно до архівного витягу рішення Тисівської сільської ради від 21.11.1997 р. "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", площею 0,65 га. Однак, у вказаному рішенні не має посилання де знаходиться земельна ділянка (її місце розташування, адреса) та не зазначено для яких потреб надана земля (не визначено статусу земельної ділянки).

Після отримання вказаного рішення сільської ради ОСОБА_4 не зверталася у встановленому порядку до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації та оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, що підтверджується листом виконкому Тисівської сільської ради від 09 листопада 2017 року.

Отже, на час прийняття Тисівською сільською радою оскаржуваних рішень у 2015 році на користь ОСОБА_5 , а також оформлення договору дарування спірної земельної ділянки на відповідача ОСОБА_2 у 2017 році, позивач ОСОБА_4 не оформила належним чином прав на земельну ділянку, а отже не набула права користування земельною ділянкою в установленому законом порядку, тому нею не доведено порушення її прав, як власника чи користувача земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок.

Також вважає, що висновок експерта не є належний доказ у справі, оскільки експертиза проведена однобоко без визначення меж та площі земельної ділянки позивача.

Зокрема, експерт вказує, що земельна ділянка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка відведена ОСОБА_6 , згідно рішення виконкому Тисівської сільської ради від 29 листопада 1973 року та сформована згідно плану забудови складеного станом на 23.11.1974 року.

Тобто, у експертному висновку експерт зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 , однак не посилається на жодний правовстановчий документ, оскільки його не існує. Окрім того, своїм твердженням про те, що земельна ділянка до цього часу нібито належить ОСОБА_6 , який помер в 1992 році, експерт підтверджує, що позивач не оформила на себе в установленому порядку право власності на спірну ділянку.

Також, у експертному висновку експерт не вказує яка площа земельної ділянки, належить позивачу чи її чоловікові ОСОБА_6 , не зазначає як змінилася ця площа (у сторону зменшення) земельної ділянки в результаті накладення частини земельної ділянки ОСОБА_2 .

Експерт не посилається у своєму висновку на правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_6 а також ОСОБА_4 , оскільки їх не має, а тільки на рішення виконкому Тисівської сільської ради депутатів трудящих від 29 листопада 1973 року та план забудови складений станом на 23 листопада 1974 року, які не є доказами права власності на земельну ділянку. У жодному із цих документів не вказано площі земельної ділянки, яка виділялася ОСОБА_6 , або позивачу.

Отже, встановити, якою є площа та конфігурація земельної ділянки позивача відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку є не можливим у зв`язку з відсутністю таких правовстановлюючих документів.

Також, як на належний доказ у своєму позові ОСОБА_4 посилається на план забудови земельних ділянок, складений на підставі рішення виконкому Тисівської сільської ради депутатів трудящих № 24 від 20.11.1973 р. про відведення земельних ділянок для будівництва житлових будинків.

Однак у цих документах також не вказано площі земельної ділянки, яка надається для будівництва ОСОБА_6 . Із вказаних документів можна встановити тільки місце розташування будинку належного ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, господарських споруд (літньої кухні, сараю), на які ніби то накладається земельна ділянка, що належить відповідачу ОСОБА_2 у цьому плані забудови немає. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи дозвільних документів на право будівництва цих господарських споруд. Право власності на вказані господарські споруди, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_8 оформили вже після виготовлення відповідачами правовстановчих документів на спірну земельну ділянку і під час розгляду цивільної справи в Болехівському міському суді - 27.04.2018 р.

23 квітня 2021 року представником відповідача Болехівської міської ради Романишин В. подано відзив на уточнюючі позовні вимоги, в якому вважає, що вказаний позов є безпідставний та таким, що не підлягає до задоволення.

Рішенням від 22 травня 2015 року ОСОБА_5 згідно заяви надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 та внесено зміни в рішення Тисівської сільської ради "про передачу земельних ділянок у приватну власність" в частині уточнення площі і цільового використання земельної ділянки, а саме площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 0.25 га.

При розробці технічної документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суміжний землекористувач ОСОБА_8 відмовився від підписання меж земельної ділянки" тому 23 червня 2015 створено комісію з питань землекористування, якою складено акт обстеження щодо вирішення спірного питання по встановленню межі між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В ході розгляду до уваги були взяті будівельні паспорти на забудову двох земельних ділянок, при проведенні обмірів мірною сантиметровою стрічкою, розміри вказані у будівельних паспортах не відповідали розмірам на місцевості на даний час, тому встановити межу між земельними ділянками на підставі даних документів не виявилось можливим.

Після проведених геодезичних обмірів двох земельних ділянок встановлено, що площа спірної території становить 0,0015 га. Земельна комісія, взявши до уваги обміри ОСОБА_11 рекомендувала встановити межу між земельними ділянками по давності користування, а саме: з передньої сторони від кута будинку ОСОБА_8 до межі на віддалі 1.83м; від кута добудови з передньої сторони на віддалі 0.63м; від кута добудови з задньої сторони 0.35 га. Та рішенням сесії 23 жовтня 2015 року затверджено "акт обстеження щодо вирішення спірного питання по встановленню межі між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 "

Рішенням сесії від 02 грудня 2015 року затверджено технічну документацію на земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за кадастровим номером :02:005:0073, яка знаходиться в АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_12 , яка працювала на посаді землевпорядника Тисівської сільської ради пояснила, що між відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_13 виник конфлікт з приводу встановлення межі земельної ділянки.

Суперечка виникла тоді, коли ОСОБА_2 розібрала металеву сітку, яка служила огорожею з ОСОБА_13 і на цьому ж місці встановлювала новий паркан . На момент спору сітка була розібрана, але металеві стовпчики були на місці.

Відповідно, Тисівською сільською радою 23.06.2015 року було створено комісію та встановлено межу по давності користування, з чим ОСОБА_13 не була згідна. Комісія неодноразово викликала сторони для встановлення суміжної межі.

Тисівська сільська рада затвердили акт комісії в 2015 році і встановили межу між ОСОБА_14 і ОСОБА_15 по старій огорожі, яка була у вигляді металевої сітки.

Позивач ОСОБА_4 хотіла встановити межу по старому будівельному паспорту, але межа між ними була у вигляді металевої сітки.

Позивачу ОСОБА_4 земельна ділянка під житловий будинок та господарські споруди не надавалась. В1997 році було рішення про передачу їй земельної ділянки у власність, але правовстановлюючі документи не були виготовлені. Це рішення було загальне і в ньому не зазначено призначення цієї ділянки та її розташування.

28 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце цього засідання була повідомлена у встановленому законом порядку (т.3, а.с.90, 98,109,123).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши вступне слово представників позивача, відповідачів, пояснення свідка ОСОБА_12 , повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України, передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування актів органу самоврядування, позивач ОСОБА_4 вказувала, що вона набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку в АДРЕСА_2 , а у подальшому дізналася про те, що рішеннями Тисівської сільської ради надано суміжному землекористувачу ОСОБА_5 земельну ділянку, частина якої накладається на земельну ділянку, де розміщені належні їй та сину ОСОБА_8 господарські споруди.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач ОСОБА_2 , в свою чергу вказувала, що саме вона у визначений законом спосіб набула право власності на земельну ділянку, де знаходиться житловий будинок, які подарувала їй ОСОБА_5 , а набуття позивачем ОСОБА_4 права власності на будинок під час розгляду справи в суді на суміжній земельній ділянці, яка не знаходиться у її власності (через відсутність документів), не може бути підставою для позбавлення її права власності на земельну ділянку та скасування рішень органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з підпунктом 8 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказані питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

З аналізу наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що право розпорядження землями комунальної власності, у тому числі право передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 вересня 2019 року у справі № 599/567/17 (провадження

№ 14-376цс19).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина сьома статті 118 ЗК України у вказаній редакції).

Разом з тим, нормами процесуального закону покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зокрема, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи позовним вимогам, в судовому засіданні надала належні та допустимі докази про те, що вона у законний спосіб набула право власності на земельну ділянку та житловий будинок, які знаходяться в АДРЕСА_2 , не порушивши прав позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що попереднім власником вказаного нерухомого майна була ОСОБА_5 , якій рішенням Тисівської сільської ради депутатів трудящих № 24 від 29.11.1973 р. надано право на будівництво житлового будинку на земельній ділянці в межах с. Тисів. Земельна ділянка межує з правої сторони з забудовником ОСОБА_10 , з лівої - ОСОБА_6 .

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_5 збудувала будинок та господарські споруди, їй продовжено термін будівництва відповідно до рішення виконавчого комітету Тисівської сільської ради від 30 червня 1980року.

21 листопада 1997року ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку, площею 0,32 га за рішенням цього ж органу (т.1, а.с.163-168) .

На підставі вказаного рішення №558 від 21 листопада 1997 року ОСОБА_5 стала виготовляти правовстановчі документи на земельну ділянку, звернувшись із заявою до органу місцевого самоврядування..

Зокрема, рішенням Тисівської сільської ради від 22 травня 2015 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 та внесено зміни в рішення Тисівської сільської ради від 21 листопада 1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" в частині визначення (уточнення) площі і цільового використання земельної ділянки, а саме: площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 0,25 га. (т.1 а.с.25).

ОСОБА_5 на виконання вказаного рішення виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка містила: план земельної ділянки, де відображено зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок у відповідності з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженою наказом Держкомзему України №376 від 18.05.2010 (т.1, а.с.152-156).

Однак, суміжний землекористувач - ОСОБА_8 , син позивача, відмовився підписувати межі, тому ОСОБА_5 звернулася із заявою до Тисівської сільської ради, як то передбачено чинним законодавством.

Суд зазначає, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Згідно з частиною другою статті 198 ЗК України, кадастрова зйомка включає, зокрема: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Це не означає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекоритувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій ткожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій», передбачено такий вид землевпорядної документації, як «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Згідно пункту 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України з питань земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 за №391/17686 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою, сьомою, дев`ятою, десятою Земельний кодекс України статті 791 ЗК України, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5 щодо вирішення спірного питання по встановленню меж з сином позивача ОСОБА_9 , комісією Болехівської міської ради 23.06.2016року складено відповідний акт, в якому зазначено, що при розгляді даного звернення взято до уваги будівельні паспорти на забудову двох земельних ділянок. Однак, при проведенні обмірів мірною стрічкою розміри вказані у будівельних паспортах не відповідають розмірам на місцевості на даний час, тому встановити межу між земельними ділянками на підставі документів є не можливим. При проведенні геодезичних обмірів двох ділянок, було встановлено що площа спірної території становить 0,0015 га. У зв`язку з обставинами, які склались, комісія надала рекомендації встановити межу між земельними ділянками по давності користування, а саме: ( з передньої сторони від кута будинку гр. ОСОБА_8 до межі на віддалі 1,83 м; від кута добудови з передньої сторони - на віддалі 0.63 м.; від кута добудови до задньої сторони - 0,35 м. (т.1, а.с.26).

В судовому засіданні свідокОСОБА_12 , землевпорядник Тисівської сільської ради пояснила, що конфлікт між сторонами виник тоді, коли ОСОБА_2 розібрала металеву сітку, яка служила огорожею з ОСОБА_13 і на цьому ж місці встановлювала новий паркан. Тисівська сільська рада, затвердивши акт комісії, встановила межу між сторонами по старій огорожі, яка була у вигляді металевої сітки, хоча позивач ОСОБА_4 бажала встановити межу по старому будівельному паспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду вказаної заяви ОСОБА_5 щодо встановлення меж, позивач ОСОБА_4 та її син ОСОБА_9 не мали правовстановлюючих документів ні на земельну ділянку, ні на розміщеній на ній житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_2 , оскільки на той час за ними права власності на вказане майно не було оформлено, а попереднім власником право власності на вказане будинковолодіння та право користування земельною ділянкою теж не було оформлено в установленому законом порядку.

Так, із доказів, наданих позивачем ОСОБА_4 встановлено, що дозвіл на будівництво вказаного будинку надавався ОСОБА_6 , чоловіку позивача, з яким вона уклала шлюб 06 вересня 1964року (т.1, а.с.15).

Зокрема, 18 березня 1974 року представником районного архітектора Перпета В.С. в присутності представника виконкому Тисівської сільської ради Івано-Франківської області депутатів трудящих ОСОБА_16 складено акт відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі, відповідно до якого ОСОБА_6 відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку без зазначення площі, що підтверджується ситуаційним планом (т.1, а.с.16-17).

Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Долинської районної, міської ради депутатів трудящих, Івано-Франківської області 21 травня 1974 року винесено постанову № 3 про самовільне порушення плану забудови житлового будинку ОСОБА_6 та зобов`язано внести зміни в плані (т.1, а.с.18).

05 травня 1980 року комісією проведено встановлення меж між земельною ділянкою тільки з ОСОБА_7 (іншим межівником який не є учасником справи) та земельною ділянкою ОСОБА_6 в такому порядку: (залишено старі межі по довжині ділянок; встановлено межу між сараєм ОСОБА_7 та присадибною ділянкою ОСОБА_6 на відстані чотири метри від задньої стіни; ОСОБА_6 дозволено поставити огорожу згідно встановлених меж (т.1, а.с.19).

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_6 дійсно мав право розпочати будівництво будинку у 1974 році, однак право на земельну ділянку під будинком міг отримати за умови оформлення усіх документів на користування чи володіння земельною ділянкою.

Так, згідно статті 22 Земельного Кодексу Української РС ( в редакції від 08.07.1970), заборонено користування земельною ділянкою до оформлення землекористування та зазначено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Однак, ОСОБА_6 не отримав документ, який би засвідчив його право на користування вказаною земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (т.1, а.с.14) та після його смерті в будинку продовжували проживати позивач ОСОБА_4 та син ОСОБА_8 та вони, як спадкоємці за законом не зверталися до нотаріуса для оформлення спадкових прав на будинковолодіння, земельну ділянку та не отримали свідоцтво права власності на майно в порядку спадкування.

Крім того, 10 лютого 1994 року позивач, не маючи правовстановлюючого документу на будинковолодіння, оформила в Тисівській сільській раді договір дарування та подарувала своєму сину ОСОБА_8 половину житлового будинку, який знаходиться в с. Тисів Болехівської міської ради (т.1, а.с.20)

У вказаному договорі зазначено про те, що на присадибній ділянці розміщено житловий будинок без господарських споруд, площею 20 кв.м.

З довідки Тисівської сільської ради від 18 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_8 дійсно є власником Ѕ житлового будинку по АДРЕСА_1 (без зазначення господарських споруд), оскільки вони йому не були подаровані (т.1, а.с.30).

Проте, в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 27 квітня 2018 року за позивачем ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_8 зареєстровано право власності на Ѕ будинку та господарських споруд (т.1, а.с.201-202).

При цьому, підставою для реєєстрації права власності на Ѕ будинку та господарських споруд для ОСОБА_4 став архівний витяг з протоколу 14-сесїї Тисівської сільської ради від 21.11.1997року.

Але зміст вказаного документу тільки свідчить про те, що ОСОБА_4 надано безоплатно у власність земельну ділянку, загальною площею 0,65га, без зазначення цільового призначення та розташування (т.1,а.с.1).

Підставою для реєєстрації права власності на Ѕ будинку та господарських споруд для ОСОБА_8 став договір дарування від 14.02.1994року, в якому предметом дарування був тільки житловий будинок, площею 20 кв.м, а не господарські споруди, як зазначено в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.202).

З технічного паспорту, який виготовлений 06.08.2014року і став підставою для здійснення реєстрації права власності вбачається, що його замовниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ; загальна площа житлового будинку, збудованого в 1984році становить 103.7 кв.м., господарські споруди складаються з літньої кухні, сараю, стайні, вбиральні, шопи, котельні, погребу, літньої кухні, гаражу, навісу, криниці, воріт, огорожі (рік побудови -1985)(т.1, а.с. 31)

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити на якій підставі здійснено реєстратором право власності за ОСОБА_8 на житловий будинок в більшому розмірі та на господарські споруди, які не зазначені в договорі дарування та підтвердив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 оформили право власності на будинковолодіння уже під час розгляду справи в суді, як нові власники майна після смерті ОСОБА_6 , хоч в матеріалах справи відсутня інформація про оформлення ними спадкових прав шляхом звернення до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом.

При цьому, ні позивач ОСОБА_4 , ні її син ОСОБА_8 не зверталися до сільської ради суду із заявами щодо надання їм земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку із зазначенням розміру та місце розташування.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивач та її син зареєстрували право власності на будинковолодіння тільки під час розгляду справи в суді - 27.04.2018році.

Що стосується рішення сесії Тисівської сільської ради від 21 листопада 1997 року, то цим рішенням засвідчено тільки те, що ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0.65 га (т.1, а.с.21)

Після отримання вказаного рішення ОСОБА_4 не зверталася у встановленому порядку до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації, виділення земельної ділянки в натурі та оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, що підтверджується листом виконкому Тисівської сільської ради від 09.11.2017 р. № 02.02-11/453 на запит представника позивача (т.1 а.с.22).

Так, згідно статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року на час прийняття вказаного рішення), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно п.1.12; п.1.13; п.1.15 "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 № 43, передбачено, що складання державного акта на право приватної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення цієї ділянки.

Складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у приватну власність, власність чи у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Розробку технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею здійснюють державні та інші землевпорядні організації на підставі технічного завдання, яке видається районним (міським) відділом (управлінням) земельних ресурсів Держкомзему України.

Разом з тим, згідно з інформацією з державного Реєстру прав власності на нерухоме майно, будь-які відомості, які б свідчили про виникнення права власності (користування) позивача чи її сина ОСОБА_8 на земельну ділянку за вказаною адресою в державному реєстрі відсутні.

Отже, на момент узгодження меж із відповідачем ОСОБА_5 у позивача ОСОБА_4 відсутні були правстановлюючі документи на земельну ділянку, оскільки земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в натурі не виділялася, право власності на вказані споруди та житловий будинок не були оформлені.

Однак, спірна ділянка вже відмежовувалась від ділянки ОСОБА_5 огорожею у вигляді металевого паркану та стовпчиків.

Як встановлено судом, і це сторонами не оспорюється, спір між сторонами як суміжними землекористувачами виник тоді, коли ОСОБА_2 вирішила замінити стару огорожу на нову, яка і розмежовувала їх земельні ділянки, не змінюючи конфігурацій .

Зокрема, звертаючись із позовною заявою до суду 25 січня 2018 року, ОСОБА_4 вказувала про те, що відповідач являється суміжним землекористувачем і земельні ділянки між ними розмежовані огорожею. Однак ОСОБА_2 , порушуючи правила добросусідства, знищила їхню огорожу, яка розмежовувала земельні ділянки металевими стовпами та металевою сіткою, зрізала сливу, яка росла на межі та була межівним знаком. (т.1, а.с.5-6).

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_4 вказував про те, що земельні ділянки з позивачем розділені огорожею, яку позивач вирішила змінити, демонтувавши металічні стовпи огорожі і на їх місце встановила бетонні по існуючих межах (т.1, а.с.78).

Ці обставини підтверджено також фототаблицями та поясненнями свідка.

Як встановив суд, вказані межі земельної ділянки відбито та закріплено в натурі, про що складено акт прийому-передачі межових знаків від 16.06.2015 року ( т.1, а.с.89).

Тому, відмова сина позивача ОСОБА_8 підписати акт погодження меж земельної ділянки, виходячи з фактичного розмежування, є необгрунтованою і орган місцевого самоврядування правомірно виходив з того, що затвердив межі та прийняв рішення 09 липня 2014 року, виходячи з давності користування та певного порядку фактичного користування земельними ділянками, що склалися між сторонами (по старих межових знаках (стовпах) (т.1, а.с.23-24).

Відтак, відповідно до рішення Тисівської сільської ради від 02 грудня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 і надано у власність ОСОБА_5 (т.1, а.с.28).

При цьому, ОСОБА_5 для врахування площі та визначеннякоординат кутів повороту меж земельної ділянки виконано кадастрову зйомку, межі та площа земельної ділянки визначені згідно з фактичним користуванням та згідно з матеріалами встановлення і узгодження меж землекористувача відповідно до рішення.

Під час розроблення технічної документації визначено, що загальна площа земельної ділянки становить 0,2500га, земельна ділянка має кадастровий номер :02:005:0073 та розташована АДРЕСА_2 (т.1, ас. 155).

Після виготовлення Державного акту на право власності на землю, ОСОБА_5 09.12.2017року подарувала ОСОБА_2 вказану земельну ділянку із зазначеним кадастровим номером (т.1, а.с.81) та будинковолодіння за вказаною адресою (т.1, а.с.84-85).

ОСОБА_2 , прийнявши в дар земельну ділянку, здійснила її державну реєстрацію та стала добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки (т.1, а.с.87-88).

Отже, ОСОБА_2 правомірно користується і є власником земельної ділянки в межах та площею 0,25 га, як зазначено у правовстановлюючих документах, зокрема в договорі дарування земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Разом з тим, позивач, як сусідній межівник, не надав суду жодного документу, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, яким повинен бути державний акт на право власності чи право користування на земельну ділянку або договір оренди, а також не надав суду доказів відведення йому меж у натурі земельної ділянки із зазначенням її розміру.

Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Для звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу слід мати зареєстроване речове право на вказану земельну ділянку (тобто, в нього повинно бути оформлене право власності, право оренди, право сервітуту чи інше речове право на земельну ділянку).

Однак, позивач не набував у встановленому законом порядку права власності на вказану земельну ділянку та не довів належними та допустимими доказами, що його права на земельну ділянку, на якій знаходяться господарські будівлі, порушені відповідачем ОСОБА_5 , що надана у власність ОСОБА_5 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, де знаходиться господарські будівлі позивача, і це перешкоджає йому користуватися будинковолодінням та прибудинковою територією.

Окрім того, суд встановив, що право власності (1/2частину) на вказане будинковолодіння позивач набула тільки під час розгляду справи в суді. Інший співвласник її син ОСОБА_8 до суду з вимогами не звертався, реальний розподіл будинковолодіння між ними не проведено .

З приводу висновку судового експерта, який міститься в матеріалах справи, то слід зазначити, що в ньому експерт вказав про те, що фактичне розташування межі земельної ділянки з кадастровим № :02:005:0073 яка знаходиться по АДРЕСА_2 не відповідає межі, вказаній у правовстановлюючих документах на неї, а саме планам забудови земельних ділянок виділених ОСОБА_6 та ОСОБА_17 ( ОСОБА_5 ) згідно рішення виконкому Тисівської сільської ради депутатів трудящих № 24 від 29.11.1973 року.

Також експерт зазначив, що земельна ділянка з кадастровим № :02:005:0073 накладається на земельну ділянку відведену ОСОБА_6 згідно рішення виконкому Тисівської сільської ради депутатів трудящих від 29 листопада 1973 року та сформовану згідно плану забудови складеного станом на 23 листопада 1974 року, площа накладення становить 137,0 кв.м., конфігурація та проміри ділянки накладання показані на схемі 1, сторінка 10 дослідницької частини висновку та накладається на будівлю літньої кухні "Б " та будівлю сараю літ. "В", які є власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , площа накладання становить 1,0 кв.м. конфігурація та проміри ділянки накладання показані на схемі 2, сторінка 14 дослідницької частини висновку (т.2, а.с.242-249).

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно зі статтею 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Однак, як встановлено судом, при проведенні експертизи документів на право власності чи користування земельною ділянкою позивач не надала.

Висновок експерта зроблено на підставі плану забудови земельних ділянок, виділених померлому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а площа накладення визначена на підставі проведених замірів та наданих документів без зазначення розміру земельної ділянки, належної позивачу.

Такий розмір і не міг бути визначений, оскільки дані земельно-кадастрової документації, а також правовстановлюючі документи позивача на право користування чи власності земельною ділянкою, із зазначенням її розміру не містяться і в матеріалах справи.

З огляду даного плану забудови ОСОБА_6 , на що посилається експерт у висновку (т.1, а.с.16) вбачається, що площа земельної ділянки, яка надається для будівництва ОСОБА_6 не зазначена.

Приймаючи висновок про невідповідність розташування земельної ділянки, власником якого є ОСОБА_2 межі у правовстановлюючих документах на неї, експерт помилково відніс до правовстановлючих документів на земельну ділянку, яка є власністю ОСОБА_2 план забудови земельної ділянки, виділеної іншій особі - ОСОБА_6 , що не є правовстановлючим документом в розумінні ст. 125 ЗК УКраїни, оскільки право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутній державний акт про право власності на земельну ділянку, не здійснено реєстрацію права власності, а матеріали справи не містять технічної документації на підтвердження меж земельної ділянки позивача, її конфігурації, розташування.

Окрім того, висновок експерта про накладення земельної ділянки на господарські будівлі позивача прийнятий теж на підставі плани забудову земельної ділянки ОСОБА_6 , (т.1, а.с.16), однак в ньому розташування господарських споруд (літньої кухні, сараю) не значиться .

З вищенаведеного вбачається, що експертний висновок виготовлено за відсутності вихідних даних земельно-кадастрової документації та будь-яких інших документів, які б вказували на розмір та розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 та підстави її набуття.

Такий висновок не є належним та достовірним доказом, що стверджує про накладення земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0073 за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 та не відповідність її правовстановлюючим документам ( державному акту та договору дарування).

ОСОБА_5 , набувши в установленому законому порядку права власності на вказану земельну ділянку, здійснила своє волевиявлення, подарувавши її ОСОБА_2 , яка стала добросовісним набувачем.

На підставі викладеного, встановивши фактичні обставини справи, суд, враховуючи, що лише власник або землекористувач має право вимагати усунення порушень його права на землю (частина друга статті 152 ЗК України), а ОСОБА_4 не доведено належність їй земельної ділянки на праві приватної власності та порушення її права з боку відповідачів, дійшов висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

При таких обставинах, клопотання представника позивача про застосування позовної давності до вимоги про скасування рішення Тисівської сілької ради від 29.07.2014року не застосовується судом, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

А, тому понесені позивачем ОСОБА_4 судові витрати слід залишити за нею, в тому числі витрати на проведення земельно-технічної експертизи та витрати на правову допомогу .

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову в уточненій редакції ОСОБА_4 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, договору дарування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Болехівська міська рада Івано-Франківської області, місцезнаходження м. Болехів, площа Івана Франка, 12 .

ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення - 20 серпня 2021 року.

Суддя Головенко О.С.