Ухвала

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 522/9573/14-ц

провадження № 61-12740ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Будінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесторг», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград», Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про зобов`язання передати у власність індивідуальні об`єкти інвестування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Будінвест» (далі - ТОВ «Центр-Будінвест»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесторг» (далі - ТОВ «Одесторг»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград» (далі - ТОВ «Златоград»), Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про зобов`язання передати у власність індивідуальні об`єкти інвестування.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 квітня 2004 року між ним та ТОВ «Златоград» укладено інвестиційний договір № 16/04и, згідно з якого ТОВ «Златоград» взяв на себе зобов`язання здійснити будівництво житлового комплексу з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 та передати йому індивідуальні об`єкти інвестування, а саме:

- квартиру на останньому поверсі третьої житлової секції, загальною площею 168 кв. м, з вікнами зі сторони Деволанівського узвозу на АДРЕСА_1 ;

- офісне приміщення, загальною площею 138 кв. м, у першій секції на АДРЕСА_1 ;

- одне машино-місце підземного паркінгу на АДРЕСА_1 .

Ним виконано фінансове договірне зобов`язання та перераховано кошти на загальну суму 819 000,00 грн.

27 січня 2005 року між ТОВ «Златоград» та ТОВ «Центр-Будінвест» укладений інвестиційний контракт № 18/11, предметом якого є співробітництво по інвестуванню будівництва будинку на АДРЕСА_1 до введення його в експлуатацію.

21 серпня 2007 року ТОВ «Златоград» і ТОВ «Центр-Будінвест» зазначений договір розірвали та ТОВ «Центр-Будінвест» повернуло ТОВ «Златоград» інвестиції на суму 10 060 000,00 грн.

10 жовтня 2007 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси визнані за ОСОБА_1 інвестиційні права на підставі інвестиційного договору від 16 квітня 2004 року № 16/04И по будівництву будинку «Замок квітів» за адресою: АДРЕСА_1 , на індивідуальні об`єкти грошового інвестування:

-трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 у третій житловій секції на відмітці 19.800, на останньому поверсі з вікнами з боку Деволанівського узвозу, загальною площею 144,38 кв. м (житлова площа 69,29 кв. м);

-офісне приміщення в першій секції від АДРЕСА_1 загальною площею 138 кв. м з окремим входом в офісі № 3 (третя секція будинку);

-одне машино-місце № 1 у підземному паркінгу.

Зобов`язано ТОВ «Златоград» та ТОВ «Центр-Будінвест» виконати в натурі обов`язок, а саме: відповідно до пункту 1.3. інвестиційного договору уточнити предмет договору з визначенням у договорі індивідуальних об`єктів грошового інвестування: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 у третій житловій секції, на останньому поверсі з вікнами з боку Деволанівського узвозу, на відмітки 19800 м., загальною площею 144,38 кв. м (житлова площа 69,29 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 ; на офісне приміщення в першій секції від АДРЕСА_1 загальною площею 138 кв. м з окремим входом в офісі № 3 (третя секція будинку); машино-місце № 1 у підземному паркінгу. Зазначене рішення суду набрало законної сили 16 січня 2009 року.

Ухвалою Верховного суду України від 17 червня 2009 року рішення суду першої інстанції та Апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2009 року залишено без змін.

Позивач вважав, що шляхом порівняння проектної документації будівництва будинку та технічного паспорту на будинок, і відповіді з Комунального підприємства «ОБТІ» та РОН» від 09 вересня 2014 року № 445523.72.14, можна встановити, що саме:

- квартира під будівельним номером «Б» на відмітці 19.8 є квартирою АДРЕСА_3 ;

- офісне приміщення АДРЕСА_4 є нежитловим приміщенням № 2-н;

Крім того зазначав, що на момент укладання договору з ТОВ «Златоград» був тільки ескізний проект 6-ти поверхового будинку.

У зв`язку з невизнанням ТОВ «Центр-Будінвест» його інвестиційних прав, він подав позов до суду, за яким і винесено рішення суду від 10.10.2007р. згодом вони отримали відповідь на їх запит від КП «БТІ» про відповідність квартири під будівельним номером Б- квартирі АДРЕСА_5 , який він також просив витребувати так як при будівництві збільшена поверховість будинку.

Також, згідно з будівельно-технічної експертизи, при розгляді кримінальної справи, квартира будівельний номер Б відповідає квартирі за АДРЕСА_3 , а офіс № 3 відповідає приміщенню 2н.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд:

- визнати недійсним договір про пайову участь у будівництві житла від 10 січня 2006 року № 47, укладений між ТОВ «Центр-Будінвест» та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_6 ;.

- визнати договір про пайову участь у будівництві нежитлового приміщення від 19 жовтня 2005 року № 28/1, укладений між ТОВ «Центр-Будінвест» та ОСОБА_3 стосовно нежитлового приміщення першого і другого поверху, загальною площею 657,61 кв. м, під`їзд АДРЕСА_7 , недійсним у частині 138,0 кв. м першого поверху;

- витребувати у ТОВ «Одесторг» на його користь 138 кв. м першого поверху, що складає 210/1000 частини нежитлового приміщення № 2н, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , яке складається у цілому із приміщення першого та другого поверху, загальною площею 659,74 кв. м;

- скасувати відносно ТОВ «Одесторг» державну реєстрацію нежитлового приміщення № 2-н загальна площа 659,74 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , у частині 138 кв. м приміщення першого поверху, що складає 210/1000 частини від загальної площі приміщення;

- застосувати реституцію щодо скасованих правочинів відповідно до положень статті 216 ЦК України;

- зобов`язати ТОВ «Центр-Будінвест» передати йому у власність :

квартиру АДРЕСА_9 ;

- 138 кв. м нежитлового приміщення першого поверху № 2-н, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_8 , яке складається у цілому із приміщення загальною площею 235,5 кв. м;

- перше машино-місце у підземному паркінгу в 3 секції будинку за адресою: АДРЕСА_8 ;

-зобов`язати відповідачів не перешкоджати йому у користуванні зазначеного майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суди виходив з того, що індивідуальні ознаки (загальна розрахункова площа, поверхи, планування), якими наділені спірні об`єкти (квартира, нежитлове приміщення, машино-місце) не відповідають індивідуальним ознакам, притаманним придбаними відповідачами. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України.

27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Будінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесторг», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград», Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»,про зобов`язання передати у власність індивідуальні об`єкти інвестування повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак