Справа № 462/1753/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Пилип`юк Г.М.

за участю секретаря судового засідання Дмитрук Р.-А.Р.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 359 135, 83 грн. за період 07 жовтня 2014 року по 09 лютого 2021 року, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 13 жовтня 2010 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування третього розряду в групу з ремонту допоміжного котельного устаткування в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 250-к від 13.10.2005 року та звільнений 06 жовтня 2014 року за угодою сторін. Починаючи із 01.01.2010 року відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати, оскільки при розрахунку його посадового окладу за вказаний період відповідач суттєво занижував розмір мінімальної тарифної ставки, що є порушенням положень регіональних угод. Зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15.10.2020 року суд ухвалив стягнути на його користь 42 187,00 гривень невиплаченої основної заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 06 жовтня 2014 року та 56 789,02 грн. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати, а всього 98 976,02 гривень. Відповідачем було здійснено фактичну виплату 09.02.2021 року вищевказаної заборгованості за рішенням суду від 15.10.2021 року, всього 98 976 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 02 копійок (з утриманням із цих сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Його розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період невиплати заробітної плати становить 359 135,83 грн., оскільки середньогодинна зарплата позивача становить 28,37 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

16.04.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому той з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Мотивує свій відзив тим, що згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15.10.2020 року позивачу було виплачено різницю по мінімальній зарплаті, тому різниця згідно рішення суду становить 28 % від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Вказує, що між сторонами не було узгоджено суми недонарахованої заробітної плати, а з вини позивача створено ситуацію із затягуванням судового розгляду у вказаний період. Окрім цього зазначає, що розрахунок позивача здійснений неналежно. Також просить відмовити позивачу у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в повному обсязі у зв`язку з пропуском позовної давності.

Представник позивача 22.04.2021 року подала до суду відповідь на відзив, у якому вказує на безпідставність заперечень відповідача проти позову і просить позов задовольнити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, копією трудової книжки позивача стверджується, що позивач з 13 жовтня 2005 року був прийнятий на роботу слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування третього розряду в групу з ремонту допоміжного котельного устаткування в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 250-к від 13.10.2005 року, 01 січня 2006 року група перейменована в групу з ремонту котельного устаткування згідно наказу №5 від 10.01.2006 року, 01 грудня 2006 року позивачу присвоєно четвертий розряд за професією слюсар з ремонту парогазотурбінного устаткування згідно наказу №259-к від 01.12.2006 року, 01 вересня 2007 року був переведений в Теплоелектроцентраль -1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування четвертого розряду згідно наказу №311-к від 31.08.2007 року. 01 травня 2009 року позивач був переведений слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування по п`ятому розряду згідно наказу № 195-к від 30.04.2009 року, та звільнений 06 жовтня 2014 року за угодою сторін згідно наказу №578-к від 05.10.2014 р.. Починаючи із 01 січня 2010 року відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати, оскільки при розрахунку його посадового окладу за вказаний період відповідач суттєво занижував розмір мінімальної тарифної ставки, що є порушенням положень регіональних угод. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова № 462/4482/20 від 15.10.2020 року суд ухвалив стягнути на його користь 42 187 гривень 00 копійок невиплаченої основної заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 06 жовтня 2014 року та 56 789, 02 грн. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати/а.с.15-17/. Відповідачем було здійснено фактичну виплату 09.02.2021 року заборгованості за рішенням суду від 15.10.2020 року у розмірі 98 976,02 гривень. Розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні за період 07.10.2014 року до 09.02.2021 року становить 359 135,83 грн., оскільки середньогодинна заробітна плата становить 28,37 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем за період за період 01.01.2010 року до 07.10.2014 року трудового права позивача, зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно із абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідно до розрахункових листів сума середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні за період 06.10.2014 року до 09.02.2021 року становить 359 135,83 грн

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі за № 761/9584/15.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 359 135,83 позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Натомість відповідач не погоджується із розміром відшкодування та з врахуванням принципу співмірності просить зменшити такий.

За таких обставин, установивши, що під час звільнення ОСОБА_1 підприємство не провело з ним розрахунок у повному обсязі, при цьому взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період становила 42 187,00 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 56 789,02 грн., що разом становило 98 976,02 грн., на переконання суду буде розумним і справедливим визначити позивачу розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у подвійному розмірі заборгованої підприємством заробітної плати у розмірі 197 952,04 грн.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 796,00 грн. сплаченого судового збору та 1250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /ЄДРПОУ 05506460, що знаходиться у м. Львові на вул. Д. Апостола, 1/ на користь ОСОБА_1 197 952 (сто дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 04 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1 796 (одну тисячу сімсот дев`яносто шість) грн. судового збору та 1250 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - 81720, Львівська область Жидачівський район с. Чорний Острів;

відповідач - Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження - 79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, буд. 1.

Суддя: Г.М. Пилип`юк

Оригінал рішення.