Провадження № 2-о/369/304/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19.08.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Бугайової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою адвоката Ракицької Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі, Київської області Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини, -

в с т а н о в и в :

Заявник адвокат Ракицька Ірина Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересована особа: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі, Київської області Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у пологовому відділенні Державної установи «Луганський перинатальний центр» ЛНР у них народився хлопчик, що підтверджується обмінною картою пологового будинку №8 від 27.12.2021. Вказана медична установа знаходиться на не підконтрольній території, а тому отримати свідоцтво про народження дитини у м. Луганську у заявника немає можливості.

Таким чином, заявнику необхідно встановити факт народження сина для реєстрації його народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини з метою забезпечення прав та інтересів сина, який є громадянином України, але народився на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Керуючись нормою ст. 317 ЦПК України, ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт народження хлопчика ОСОБА_5 , який народився у м. Луганську Луганської області, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , при одно плідних пологах, вагітність ІІ, пологи ІІ, батьками якого є ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що перебувають у шлюбі з 14 липня 2012 року.

Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, представник заявника про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві про встановлення факту народження просила здійснювати розгляд справи у її відсутності.

Представник заінтересованої особи Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі, Київської області Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, з огляду на скорочені строки справи заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлялась засобами телефонного зв`язку, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

14 липня 2012 року Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №161, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як стверджував заявник у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , Батько дитини - ОСОБА_3 , Місце народження дитини - м. Луганськ, Луганської області, Україна.

Ч. 1 ст. 144 СК України на батьків покладено обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (ч . 4 ст. 12 Закону).

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження дитини. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 (у випадку народження дитини в закладі охорони здоров`я, де приймаються пологи); медичне свідоцтво про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 (у випадку народження дитини поза закладом охорони здоров`я).

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Належними відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У дублікаті обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні від 27 грудня 2021 року, виданому медичним закладом, розташованим у м. Луганськ, зазначено, що ОСОБА_1 24 грудня 2017 року народила хлопчика вагою 3800 г. Вказані обставини підтверджуються також іншими доказами, зібраними у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 у м. Луганськ, Луганської області, Україна, народила дитину чоловічої статі.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заяву ОСОБА_6 про встановлення факту народження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Встановлюючи факт народження дитини, суд одночасно звертає увагу на те, що згідно з нормою ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначення імені дитини, її прізвища та по батькові буде здійснюватися заявником при проведенні державної реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану, а не судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 258, 263-265, 315, 317 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ, Луганської області, Україна, у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Луганськ, громадянкою України, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В актовому записі про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказати:

Відомості про матір: громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Луганськ, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відомості про батька: громадянин України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Луганськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.