Справа № 323/2714/20
Провадження № 2/323/160/21
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

02.08.2021 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Плечищевої О.В., при секретарі Лавданській Н.О., за участю представника позивача - адвоката Коноваленко О.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради Запорізької області, третя особа: Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області про визнання права власності на земельну частку (пай),-

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2020 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_1 , який був уточнений, та в якому прохав задовольнити клопотання викладене в позовній заяві про поновлення пропущеного строку позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного земельного права у вигляді визнання права власності на земельну частку (пай) та поновити пропущений строк (позовну давність) на звернення до суду за захистом порушеного земельного права у вигляді визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем; визнати за позивачем ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .) право власності на земельну частку (пай) в розмірі 8,28 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Родина» без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за рахунок земель Оріхівської міської ради (Новопавлівського старостинського округу) Запорізької області.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що в грудні 1991 року позивача - ОСОБА_1 , за його заявою було прийнято в члени колгоспу - Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» села Новопавлівка Оріхівського району Запорізької області.

Трудову діяльність позивач здійснював в колгоспі з 05 грудня 1991 року по січень 1995 року, а також з 27.03.1998 року по 03.03.2000 рік та був його членом безперервно: з 05.12.1991 року по 03.03.2000 рік (без переривання членства в КСП «Родина») про що свідчать записи в його трудовій книжці.

16.05.1996 року Оріхівською радою Народних депутатів Запорізької області було передано Колективному сільськогосподарському підприємству «Родина» у колективну власність земельну ділянку площею 5671,50 га для сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю, серії ЗП № 00409 від 16.05.1996 року, з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства.

До державного акта на право колективної власності на землю серія ЗП № 00409 від 16.05.1996 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), які на момент видачі цього державного акту були членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» для одержання земельного паю.

Але позивача при розпаюванні земель КСП «Родина» не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано йому Сертифікат на право на земельну частку (пай).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, та прохає задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, до суду надали відзив на позовну заяву, в якому прохають відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надали клопотання, в якому прохають відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Також,статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що Указом Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»передбачено, що метою реформування аграрного сектору економіки було створення умов для рівноправного розвитку різних форм власності та господарювання на землі, вільного їх вибору громадянами України, посилення стимулювання праці та забезпечення на цій основі збільшення виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 2Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

За змістом зазначеної норми право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 19.02.1988 року, позивач, на підставі наказу № 15 від 13.12.1991 року був прийнятий в члени колгоспу «Родина» слюсарем.

Як вбачається з матеріалів справи Державний акт на право колективної власності на землю ЗП 00409 було видано КСП «Родина» 16.05.1996 року.

Доказів щодо звернення позивача до КСП «Родина» або державних установ з питання порушення його права на отримання земельного паю та не включення його до списків членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), позивач суду не надав. Представник позивача надав суду пояснення, що про своє порушене право на отримання сертифікату на право на земельну ділянку (пай) позивач дізнався лише в серпні 2018 року, однак чому та при яких обставинах лише через двадцять років він дізнався про порушення його права, пояснень суду не надав.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Оскільки право на отримання земельної частки (паю) мають лише члени КСП, а позивачем земельний пай не був отриманий, то про порушення свого права на земельний пай суд вважає позивачу було відомо з часу паювання.

Відповідно до цього, зі спливом трирічного строку з моменту неотримання позивачем земельної частки (паю), тобто з 1999 року позивач втратив право на позов у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Доказів щодо наявності поважних причин, які перешкоджали їй звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, позивач суду також не надав.

Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється строком в три роки.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 р. №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яка діяла до 16.04.2004 року, відповідно до статей 48, 50 Закону України «Про власність», у спорах про захист прав власників земельних ділянок, стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 75 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч. 1ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Родина», тобто з дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права минуло двадцять років, а позивач звернувся до суду лише у жовтні 2020 року.

Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки пропуск позивачем строку для звернення до суду, у відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦК України 1963 року, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради Запорізької області, третя особа: Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області про визнання права власності на земельну частку (пай).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя : О.В.Плечищева

Повний текст рішення проголошено 05.08.2021 року.