ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

секретаря судового засідання - Проценко Я.Б.,

за участі

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 24.10.2016 передано судді Леонтюк Л.К.

02.02.2017 відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якій з урахуванням зміни предмета позову, просила визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_1 , нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 200) (в літ А) загальною площею 106,10 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31581517 та нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 201) (в літ А) загальною площею 69,20 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31677727.

Ухвалою судді Леонтюк Л.К. зустрічний позов прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним: 3 21.07.2007 по 28.03.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ОСОБА_3 придбала за особисті кошти майно, що є предметом позову. Щодо квартири АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 стверджує, що придбала дане майно до шлюбу за свої власні кошти, що підтверджується наступними доказами:у червні 2007 року, до реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 з метою придбання житла, інвестувала свої власні кошти у сумі 444 289,53 грн в будівництво житлового будинку у м. Києві, місце розташування об`єкту: Осокорки-6, що підтверджується Свідоцтвом про участь у ФФБ виду А за програмою ТОВ «Ковальська Інвест». В подальшому, 23 серпня 2007 року, до реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 оформила іпотечний кредит на суму 302 029, 59 грн, про що підписала договір між нею та АКБ «Аркада» № 54285, та провела повний розрахунок за недобудовану квартиру. В рахунок забезпечення по кредиту, ОСОБА_3 були передані в іпотеку майнові права на недобудоване житло. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено 23 вересня 2007 року, тобто після придбання ОСОБА_3 майнових прав на житло. Свідоцтво про право власності, на яке посилається ОСОБА_4 , не свідчить про його участь у придбанні спірної квартири, а вказує на дату державної реєстрації прав ОСОБА_3 , які вона набула, ще до оформлення шлюбу. В даній справі не є юридично обґрунтованим пов`язувати момент реєстрації права з моментом його набуття, оскільки кошти були вкладені в будівництво, і можливість державної реєстрації прав виникла лише після здачі забудовником об`єкту в експлуатацію. Враховуючи, що майнові права на житло були придбані ОСОБА_3 до шлюбу на підставі Договору купівлі майнових прав, та оплата за майбутнє новостворене майно проводилась у розмірі 60% від вартості квартири - власними коштами ОСОБА_3 , а решта 40% вартості була сплачена Акціонерним комерційним банком «Аркада» на підставі Договору про іпотечне кредитування, підстав для поділу квартири як об`єкта спільної сумісної власності немає.

Щодо нежитлових приміщень: на даний час за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення № 1,2, балкон 30% (групи приміщень № 200) - творча майстерня, загальною площею 106,10 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення № 1,2, балкон 30% (групи приміщень № 201) - творча майстерня, загальною площею 69,20 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене майно купувалось для ведення бізнесу Позивачки та використовується як офісне приміщення для підприємницької діяльності. Вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 так, як купувалось за особисті кошти ОСОБА_3 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.11.2018 дану справу передано судді Заставенко М.О. з підстав закінчення терміну повноважень судді Леонтюк Л.К., 18.01.2019 суддею Заставенко М.О. прийнято дану цивільну справу до свого провадження, призначено підготовче засідання.

31.05.2021 ОСОБА_4 подано заяву про відмову від позову, яка прийнята судом, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя закрито.

У підготовчому засіданні 07.07.2021 представник ОСОБА_3 - адвокат Боряк Г.Ю. підтримала заяву про зміну предмету зустрічного позову. Представником ОСОБА_4 - адвокатом Герасимик Б.В., заявлено, що ОСОБА_4 беззаперечно визнає позовні вимоги ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи заявлення ОСОБА_4 про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами проведення підготовчого засідання.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, відповідно до ч. 2, ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. У постанові Кабінету Міністрів України N868 від 17.10.2013 вказано, що договори купівлі-продажу майнових прав визнаються одними з документів, що підтверджують придбання у власність особою закріпленого за ним об`єкта будівництва та на підставі яких, реєструється право власності.

Згідно зі ст. 190 ЦК України, майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

З цього слідує, що майнові права можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності у разі їх набуття одним з подружжя в період шлюбу.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 грудня 2016 року у справі 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Враховуючи, що майнові права на житло були придбані ОСОБА_3 до шлюбу на підставі Договору купівлі майнових прав, та оплата за майбутнє новостворене майно проводилась у розмірі 60% від вартості квартири - власними коштами ОСОБА_3 , а решта 40% вартості була сплачена Акціонерним комерційним банком «Аркада» на підставі Договору про іпотечне кредитування, а також той факт, що ОСОБА_4 визнано вимоги ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності як на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , так і на нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 200) (в літ А) загальною площею 106,10 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31581517 та нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 201) (в літ А) загальною площею 69,20 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31677727, що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 , позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності на майно підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% сплаченого судового збору, а решта - поверненню з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 80, 81, 82, 89, 258, 263-265, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 200) (в літ А) загальною площею 106,10 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31581517.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 201) (в літ А) загальною площею 69,20 кв.м., що за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 31677727.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50% судового збору, що становить 1 102,42 грн, сплаченого відповідно до квитанції №20068955 від 22.12.2016.

Повернути ОСОБА_3 50% судового збору, що становить 1 102,42 грн, сплаченого відповідно до квитанції №20068955 від 22.12.2016.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня при проголошенні рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Заставенко