Справа № 342/1131/20
Провадження № 22-ц/4808/977/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участі апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Малетина А.Я., представника позивача Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Городенківського районного суду від 12 січня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банкіських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.04.2008.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

11.04.2008 відповідачка також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Підписом у вказаній довідці відповідачка підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 19000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору, на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала вчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Таким чином, в порушення ст.509, 256, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019, згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнтом, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна", 84% - для картки "Універсальна голд".

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням коштів, внесених на погашення заборгованості, відповідачка станом на 15.07.2020 має заборгованість у розмірі 24339,77 грн, яка складається з:

-18488,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 5851,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати.

Заочним рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2021 року позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2008 у розмірі 24339,77 грн та 2102,00 грн судових витрат.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував, що між позивачем та відповідачкою не було кредитного договору, оскільки ОСОБА_1 подала лише підписану заяву-анкету про відкриття кредитного поточного рахунку, в якій була надана згода з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». При цьому, зазначені документи відповідачці не надавалися для ознайомлення та підпису, відтак не є обов`язковими до виконання, оскільки банк їх може змінювати у будь-який час на власний розсуд без попередження позичальника.

Крім того, зазначає про те, що якщо співставити суму коштів, які отримала ОСОБА_1 від банку і суму коштів, які вона сплатила в рахунок погашення заборгованості, то можна побачити, що борг перед банком у неї відсутній.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

АТ КБ «ПриватБанк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі.

Представник позивача заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що банком до позовної заяви надано заяву позичальника, в якій зазначена кредитна картка, сума кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою, що в сукупності свідчить про те, що остання була проінформована про запропоновані умови та правила банківських послуг, про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки такі зроблені без урахування доказів про оплату кредитних коштів, тому є помилковими.

Судом встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 11.04.2018, остання виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та зазначила бажаний кредитний ліміт - 1000 грн. ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.64).

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та надано відповідачці у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.62).

Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 29.03.2008, 11.04.2008 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 гривень, 17.01.2009 відбулося збільшення кредитного ліміту до 2000 грн, 18.01.2009 - зменшення кредитного ліміту (2000 грн), 17.06.2009 - зменшення кредитного ліміту (1000 грн), 29.09.2010 - збільшення кредитного ліміту (1200 грн), 23.10.2010 - збільшення кредитного ліміту (1400 грн), 24.11.2010 - збільшення кредитного ліміту (1600 грн), 27.12.2010 - збільшення кредитного ліміту (1800 грн), 09.04.2011 - збільшення кредитного ліміту (2000 грн), 03.06.2011 - збільшення кредитного ліміту (2400 грн), 25.07.2011 - збільшення кредитного ліміту (2800 грн), 23.08.2011 - збільшення кредитного ліміту (3200 грн), 14.07.2012 - збільшення кредитного ліміту (6000 грн), 20.01.2016 - збільшення кредитного ліміту (7000 грн), 07.07.2016 - збільшення кредитного ліміту (8000 грн), 17.07.2018 - збільшення кредитного ліміту (14000 грн), 27.07.2018 - збільшення кредитного ліміту (19000 грн), 06.03.2019 - зменшення кредитного ліміту (17575,25 грн), 07.03.2019 - збільшення кредитного ліміту (17580 грн), 20.09.2019 - зменшення кредитного ліміту (0,00 грн) (а.с. 62).

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка дала право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

На підставі договору б/н ОСОБА_1 було надано кредитні картки, що підтверджується відповідною довідкою банку (а.с.63).

До позовної заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою та містить умови щодо нарахування пені, штрафу, базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів (а.с.65).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.04.2008, станом на 15.07.2020 така утворилася у розмірі 24339,77 грн, з яких: 18488,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5851,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 8 - 33).

З наданої представником позивача виписки по рахунку відповідача, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 № 578/5, є первинним документом, вбачається, що вона періодично знімала кредитні кошти, проводила розрахунки за придбані товари та здійснювала погашення кредиту, внаслідок чого поточна заборгованість по кредиту змінювалася (а.с. 34-61).

В силу положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено в ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.

Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.

Встановлено, що в заяві ОСОБА_1 від 11.04.2008 зазначено, що вона виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку із бажаним кредитним лімітом у сумі 1000 грн, однак, така заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки, комісії і неустойки. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписана відповідачкою містить дані лише щодо базової відсоткової ставки, розміру щомісячних платежів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафу.

При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

При цьому, зважаючи на предмет заявленого банком позову, ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню, є розмір і склад заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленої суми заборгованості банк надав суду у якості доказу розрахунок заборгованості у виді таблиці, підписаний представником Банку (а.с.8-33). У матеріалах справи відсутні дані про те, хто складав цей розрахунок (експерт, спеціаліст, тощо) та за яким принципом розрахована заборгованість.

На час розгляду справи суду не видається за можливе установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачці, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом-текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.

Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо кредитної заборгованості з відповідними її елементами.

Розрахунок заборгованості, наданий банком з 31.08.2015р. і по 15.07.2020р. свідчить, що банк систематично додавав до суми кредиту нараховані проценти, нараховуючи в подальшому на таку збільшену суму кредиту нові проценти, а також у певні періоди пеню. Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості.

Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачці фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих процентів і пені суму кредиту нараховувалися нові проценти і пеня. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачкою на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування процентів.

Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до її відома таких умов нарахувань.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримала в борг позичальник, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.09.2020 року у справі №293/599/19-ц.

Довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачкою визначає базову відсоткову ставку за користування кредитом, нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, однак не передбачає вчинення банком вищевказаних дій щодо штучного збільшення суми (тіла) кредиту, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахування заборгованості по простроченим відсоткам. Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту процентів і пені в справі немає, і є недопустимим.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачкою, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказом.

Вирішуючи позов суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування процентів та яким чином утворилося прострочене тіло кредиту, на підставі чого банк стягував сплачені відповідачкою кошти на погашення заборгованості по простроченим відсоткам, крім того, поза увагою суду залишилася сума, яка сплачена відповідачкою на погашення заборгованості. Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.

Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості - простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків .

У судовому засіданні представник банку підтвердила, що заборгованості за тілом кредиту у відповідачки немає.

З урахуванням доводів апелянта, у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Отже, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з АТ КБ «ПриватБанк» в користь держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки таку сплату відповідачці було відстрочено до ухвалення апеляційним судом рішення.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д, ) на користь держави 3153,00 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.08.2021.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.