ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/3767/20

Провадження № 22-ц/818/ 4687/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 червня 2021 року (суддя Герцов О.М.)

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з Департамента патрульної поліції України на відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Позов мотивований тим, що 31 травня 2020 року співробітниками управління патрульної поліції в Харківській області був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача. Відповідно до протоколу позивач 31 травня 2020 року о 09 годині 45 хвилині в місті Харків по вул. Чугуївській, біля будинку 27 керував автомобілем Volkswagen Transporter державний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. В результаті вищевказаного відносно позивача був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлений на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Працівники поліції вели себе зухвало, по незрозумілим причинам звинуватили позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, тривалий час затримували позивача, жодні його доводи не приймали до уваги. Постановою Червонозаводського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року у справі № 646/3412/20 було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 відносно позивача за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи час розгляду справи у суді, ОСОБА_1 знаходився у стресовому стані у зв`язку з тим, що змушений був ходити у судові засідання, надавати відповідні пояснення та доводити свою невинуватість.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не було доведено наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності дій її заподіювача, зокрема визнання протиправними дій інспектора патрульної служби, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що постановою Червонозаводського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року по справі № 646/3412/20 було закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 відносно позивача за відсутностю події і складу адміністративного правопорушення. Окрім того рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2020 року по справі № 623/2220/20 було визнано протиправною та скасовано постанову серія ЕАМ № 2611437 від 31 травня 2020 року. Таким чином двома судовими рішеннями, що набули чинності встановлено безпідставність складання протоколу відносно позивача та винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначеними судовими рішеннями встановлено факти неправомірних дій співробітників поліції, які не тільки склали протокол про адміністративне правопорушення а й винесли постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Суд першої інстанції не дослідив, не надав правової оцінки та не відобразив у своєму рішенні обставин, пов`язаних з винесенням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Оскаржуване судове рішення відображає лише ситуацію зі складанням адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КупАП. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції України просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено що постановою судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 31.08.2020 у справі №646/3412/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.130 КупАП, відносно позивача було закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.5).

З вказаної постанови вбачається, що 31.05.2020 року працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №281102 та встановлено, що ОСОБА_1 31.05.2020 року о 09 год 45 хв в м. Харків по вул. Чугуївській, 27 керував т.з. Volkswagen Transporter з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що не заперечує те, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки він не був водієм транспортного засобу, автомобіль Volkswagen Transporterд.н.з. Також ОСОБА_1 зазначив, що він стояв біля під`їзду, під`їхала поліція, перевірила документи, а оскільки документи були лише у нього, то на нього й склади протокол про адміністративне правопорушення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що співробітники патрульної поліції протиправно склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, зухвало себе вели, безпідставно звинуватили у скоєнні адміністративного правопорушення, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого ст.130 КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу майнову та моральну шкоду.

Установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання йому відповідачами моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук