Єдиний унікальний номер 233/4550/20
Номер провадження 22-ц/804/1858/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року

м. Бахмут

справа № 233/4550/20

провадження № 22-ц/804/1858/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 233/4550/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2021 року (суддя Мартиненко В.С.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 05 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В жовтні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29 березня 2016 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4400,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, в наслідок чого станом на 20 вересня 2020 року має заборгованість 15 506,59 грн., з яких: 9476,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3030,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29 березня 2016 року у розмірі 12 506,59 грн. станом на 20 вересня 2020 року, яка складається з наступного: 9476,05 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3030,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2021 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.03.2016 станом на 20.09.2020, яка включає: заборгованість за «простроченим тілом кредиту» в розмірі 9476 грн. 05 коп., заборгованість за простроченими процентами в розмірі 3030 грн. 54 коп., а всього в розмірі 12 506 грн. 59 коп., відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що станом на 20 вересня 2020 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_1 за період з 29 березня 2016 року по 23 грудня 2016 року особисто здійснювала витрати з банківського рахунку на придбання товарів і послуг, а також зняття готівки, незважаючи на відсутність на ньому власних грошових коштів, у сукупному розмірі 5 198,25 грн, при цьому погасила заборгованість за період з 16 квітня 2016 року по 14 лютого 2020 року в загальному розмірі 15 542,01 грн., що значно перевищує розмір здійснених нею витрат в межах кредитування рахунку. Крім того,судом було встановлено необґрунтованість розміру нарахованих процентів за період з 22 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року в розмірі 18362,67 грн. та пені в розмірі 1750 грн., а іншого розрахунку процентів, здійсненого із застосуванням процентної ставки в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, який би відповідав вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 1069 ЦК України, а також за відсутності нарахування процентів на раніше нараховані проценти та пеню, без застосування подвійного коефіцієнту збільшення заборгованості, позивач не надав.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач АТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, відповідач особистим підписом засвідчила « Я погоджуюсь, що ця заява разом із Умовами а Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмову вигляді.»

Відповідача, окрім заяви, у той же день було ознайомлено з умовами кредитування, а саме з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки. В якій, вказано: 1- пільговий період; 2- базова відсоткова ставка; 3 розмір та строк внесення щомісячних платежів; 4 розмір комісії за кредитне обслуговування; 5 умови щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості; 6 умова щодо сплати штрафу. Тобто, відповідач при укладенні договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки, випискою по рахункам відповідача, довідкою банку про зміну умов кредитування та ін.

У виписці по рахунку коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання нею коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5. Отже, з виписки чітко вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах та інше, однак використанці кредитні кошти банку не повернула.

Судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц та в постанові від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц.

Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а також повного погашення заборгованості за кредитним договором.

З довідки про умови кредитування вбачається, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами щодо сплати процентів, а також пені та штрафу. Отже, оскільки умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки були належним чином доведені до відома відповідача при укладенні кредитного договору, банк правомірно зараховував кошти, що вносилися на погашення заборгованості, з урахуванням черговості, встановленої договором та статтею 534 ЦК України.

Перерахунок зроблений судом першої інстанції, не відповідає умовам договору та умовам статті 534 ЦК України, оскільки відповідач не доводила, а суд взагалі не встановлював суму заборгованості за процентами та неустойкою за весь період користування відповідно до погоджених сторонами умов, та на погашення яких правомірно спрямовувалися кошти, що вносилися клієнтом.

Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року по справі № 691/231/20.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

29 березня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до змісту вказаної анкети вбачається, що ОСОБА_1 погодилась з тим, що вказана заява разом з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є між нею та банком договором про надання банківських послуг (а.с.13).

Згідно копії Статуту АТ КБ «ПриватБанк», вказаний банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.77-78).

До позову позивачем надані копії витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.14), та правил надання банківських послуг в ПриватБанку(а.с.15-69).

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (3%), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (2,5%), «Універсальна CONTRACT» (1,7%), «Універсальна GOLD» (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с.14).

Відповідно довідки, яка знаходиться на (а.с.11) свідчить про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитні картки, а саме: № НОМЕР_1 з терміном дії до 12/19 (дата відкриття 29 березня 2016 року); № НОМЕР_2 з терміном дії до 01/24 (дата відкриття 17 лютого 2020 року.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), свідчить про те, що 29 березня 2016 року на картковий рахунок НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт розміром 4 200,00 грн., який 31 січня 2017 року був збільшений до 4 400,00 грн.,04 лютого 2020 року зменшений до 0,00 грн. (а.с.12).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29 березня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 10 145,18 грн., з яких: 9616,87 грн. заборгованість за тілом кредиту; 528,31 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. (а.с.7-9).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29 березня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 12 506,59 грн., з яких: 9476,05 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3030, 54 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.10).

З виписки за договором № б/н станом на 22 вересня 2020 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі та відділенні банку, купувала, здійснювала поповнення картки в терміналі та в відділенні банк). (а.с.79-81).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 12 506,59 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що станом на 20 вересня 2020 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_1 за період з 29 березня 2016 року по 23 грудня 2016 року особисто здійснювала витрати з банківського рахунку на придбання товарів і послуг, а також зняття готівки, незважаючи на відсутність на ньому власних грошових коштів, у сукупному розмірі 5198,25 грн, при цьому погасила заборгованість за період з 16 квітня 2016 року по 14 лютого 2020 року в загальному розмірі 15 542,01 грн., що значно перевищує розмір здійснених нею витрат в межах кредитування рахунку. Крім того,судом було встановлено необґрунтованість розміру нарахованих процентів за період з 22 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року в розмірі 18362,67 грн. та пені в розмірі 1750 грн., а іншого розрахунку процентів, здійсненого із застосуванням процентної ставки в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, який би відповідав вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 1069 ЦК України, а також за відсутності нарахування процентів на раніше нараховані проценти та пеню, без застосування подвійного коефіцієнту збільшення заборгованості, позивач не надав.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк» пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по простроченим відсоткам станом на 20 вересня 2020 року.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають, врахувавши при цьому й ті обставини, що банк не заявляв позовних вимог до відповідача про стягнення процентів в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що сплачена відповідачем сума перевищує розмір дійсної заборгованості відповідача перед Банком, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором № б/н від 29 березня 2016 року станом на 22 вересня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток із зазначенням їх номерів та строку дії.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с.79-81), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 (провадження № 61-6279св19).

Як вбачається з виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася коштами (отримував готівку у банкоматі, здійснював поповнення картки в терміналі та в відділенні банку. За період з 29 березня 2016 року по 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 здійснювала витрати з банківського рахунку на придбання товарів і послуг, а також зняття готівки, у сукупному розмірі 5198,25 грн. (а.с.79-81).

Крім того, з виписки за договором № б/н від 29 березня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 здійснила погашення кредиту за період з 16 квітня 2016 року по 14 лютого 2020 року в загальному розмірі 15 542,01 грн., що перевищує розмір заборгованості відповідача, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 29 березня 2016 року, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви, тому дійшов вірно висновку, що матеріалами справи підтверджено той факт, що відповідач здійснила погашення кредиту на суму більшу ніж дійсний розмір заборгованості відповідача перед Банком, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач була належним чином ознайомлена з умовами щодо сплати процентів, а також пені та штрафу, оскільки умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки були належним чином доведені до відома відповідача при укладенні кредитного договору є не обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні документи які б підтверджували зазначений факт, а наданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги, що банк правомірно зараховував кошти, що вносилися на погашення заборгованості, з урахуванням черговості, встановленої договором та статтею 534 ЦК України є також не обґрунтованими, оскільки як зазначалось вище позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторони погодили сплату процентів, штрафу та пені. Враховуючи, що матеріали справи не містять вказаних доказів, сплаченні відповідачем кошти повинні були зараховуватися на погашення тіла кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло