Справа № 289/725/21
Номер провадження 2/289/462/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мірчанського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання позивача особою, яка проживала зі спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини та визнати за єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги, позивачем право на земельну частку (пай) у землі 2,98 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЖТ № 0322850 та на житловий будинок, який знаходиться за місцем постійного проживання та реєстрації спадкодавці за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після її смерті залишилось вищевказане майно. За життя ОСОБА_2 заповітів не залишала, тому спадкування після її смерті має відбуватись за законом. У спадкодавці на час смерті, окрім позивача відсутні інші спадкоємці першої, другої та інших черг, передбачені ст. 1261-1266 ЦК України, які мають право і одночасно претендують на спадкове майно ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 відносно один одного є троюрідними братом та сестрою, однак відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між ними. Спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняв позивач.

ОСОБА_2 була пенсіонеркою за віком, особою похилого віку, вона мала низку всіляких захворювань і постійно скаржилася на поганий стан свого здоров`я, фактично з початку 1998 року заявник щоденно опікувався за ОСОБА_2 , доглядав за нею, прибирав у будинку, купував продукти і готував їжу, кормив її, прав і ремонтував речі, взяв на себе витрати по забезпеченню її лікуванням, тобто вони фактично вели спільне господарство, розводили птицю, дружили і поважали один одного.

Підставою для звернення до суду із зазначеною заявою є неможливість для нотаріуса документально підтвердити: факт проживання понад п`ять років однією сім`єю до часу відкриття спадщини позивача та ОСОБА_2 ; факт належності та володіння ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; факт належності та володіння ОСОБА_2 правом на земельну частку (пай), так як в Сертифікаті помилково зазначено ім`я спадкодавця « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 ». Неможливість позивачем отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявності зазначених перешкод є очевидним і не потребує додатквого пред`явлення для суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Звернення заявника до нотаріуса за такою постановою є формальною стороною спору і така постанова надається суду, коли особа звертається до суду за оформленням права власності без наявності перешкод, які є очевидними.

Ухвалою від 11.05.2021 після усунення позивачем недоліків позовної заяви відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі, задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦПК України, надіслано копію ухвали останнім за місцем їх проживання (а.с.50-51).

Ухвалою від 18.06.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.122).

В судове засідання сторони не з`явилися, подали до суду заяву в яких просять розглянути справу без їх участі (а.с.85,117,118).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років у с. Меделівка Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва пр смерть НОМЕР_1 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, що складу якої входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Поліського селекційного центру «Росія» розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яке належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЖТ № 0322850 (а.с.10).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України.

Згідно пункту 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України.

Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004.

Таким чином, норми СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року.

Беручи до уваги викладене, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли відносини до набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004.

ОСОБА_2 не була членом сім`ї ОСОБА_1 у розумінні приписів ст. 6, 12, 13, 22, 95, 96 КпШС УРСР, оскільки за змістом наведених норм закону поняттям «члени сім`ї» охоплювалося коло осіб, які мали кровний зв`язок, або ж їхні взаємовідносини виникали внаслідок встановлення опіки (піклування), усиновлення.

У п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справа про встановлення факту, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Згідно копії довідки виданої 21.12.2020 Мірчанським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім померлої ОСОБА_2 в цьому жилому будинку разом з нею ніхто не був зареєстрований на день смерті та протягом шести місяців після смерті. Спадщину в шестимісячний прийняв ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: здійснював догляд за будинком, проводив поточний ремонт будинку, обробляв земельну ділянку (а.с.17).

З довідки виданої Мірчанським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області від 21.12.2020 за вих. № 347 вбачається, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації разом з своєю троюрідною сестрою ОСОБА_2 на протязі п`яти років до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , доглядав її та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 на себе усі витрати по захороненню, організації поминок. Спадкоємці за законом першого та другого ступеню споріднення, зі слів свідків відсутні (а.с.18).

Відповідно до письмових свідчень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , справжність підпису яких засвідчено 27.05.2021 ОСОБА_9 , старостою Мірчанського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області, встановлено, що зазначені свідки, не є близькими родичами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , не перебувають у родинних або інших стосунках з учасниками процесу, свідчення є правдивими, нічим не спотворені і не приховані. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є троюрідними братом і сестрою. До смерті ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 . Фактично з 1997 року ОСОБА_1 щоденно опікувався за ОСОБА_2 , доглядав за нею, прибирав у будинку, купував продукти і готував їжу, кормив її, прав і ремонтував речі, взяв на себе витрати по забезпеченню її лікуванням, тобто фактично вони вели спільне господарство, розводили птицю, дружили і поважали один одного, тобто проживали однією сім`єю до часу відкриття спадщини (а.с.91-93,94-96,97-99,100-102).

Із наданої Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області інформації вбачається, що ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався. Спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилась (а.с.84).

На запит суду від Мірчанського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області надійшла відповідь згідно якої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім померлої ОСОБА_2 в цьому жилому будинку разом з нею проживав без реєстрації ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини. Малолітніх, неповнолітніх, недієздатних або цивільна дієздатність яких обмежена спадкоємців у померлої ОСОБА_2 не було (а.с.118).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Оскільки наявними у матеріалах справи доказами доведено проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, то цей факт має бути встановлений саме з 01.01.2004, тобто з дня набрання чинності СК України.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 проживала в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вказаний об`єкт нерухомого майна входить до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє вищезазначені доводи позивача, оскільки проживання в житловому будинку спадкодавця не тягне за собою виникнення за останнім права власності на нерухоме майно, а наявний в матеріалах справи технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом (а.с.74-77).

Згідно вимог статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, особа має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно тільки після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату, що не відповідає закону.

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»).

Таким чином, нотаріат є органом, на який відповідно до норм чинного законодавства України покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину, перевіряти при цьому коло спадкоємців, закликати до спадкоємства у необхідних випадках спадкоємців, перевіряти обтяження спадкового майна, так як спадкування це не тільки перехід прав померлої особи, але й перехід до спадкоємців її обов`язків.

Пунктом 1.2, п. 4,12, п. 4,14, п. 4,15, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені права позивача, нотаріус не відмовляв у видачі Свідоцтва про права на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури.

Беручи до уваги, що наразі судовим рішенням встановлено факт спільного проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , позивач не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, тому на даний час вказані вимоги є передчасними.

Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Мірчанського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області (місцезнаходження: вул. Радомишльська, 14, с. Мірча, Радомишльський р-н, Житомирська обл., 12214, ), Радомишльської міської ради Житомирської області (місцезнаходження: Соборний майдан, 12, м. Радомишль, Житомирська обл., 12201, ) про визнання позивача особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Меделівка Радомишльського району Житомирської області, проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.2004 до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.08.2021.

Суддя Н. С. Сіренко