Житомирський апеляційний суд
Справа №275/88/21 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 275/88/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Миколайчука П.В. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути із ОСОБА_2 нанесену моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що на розгляд 35 сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області ним було подано заяви від 05.08.2019 про передачу в користування на умовах договору оренди земельні ділянки для сінокосіння на декілька земельних ділянок. Вказав, що розглядаючи заяви на тридцять п`ятій сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, ОСОБА_2 , яка була депутатом селищної ради, без будь-яких правових підстав, з порушенням порядку денного сесії умисно, з метою шантажу та залякування проголосувала за прийняття сесією селищної ради рішення щодо притягнення його (позивача) до кримінальної відповідальності, а саме вирішено:

- звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку передбаченому КПК України по факту вчинення громадянином ОСОБА_1 злочину передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою»;

- звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку передбаченому КПК України по факту вчинення громадянином ОСОБА_1 злочину передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 та № 109 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» та «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою».

Позивач зазначив, що такими протиправними та умисними діями йому, як громадянину, було заподіяну значну моральну шкоду, яка виразилась в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. Посилався на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, зазнав моральних страждань, що призвело до порушення його звичного життєвого укладу та необхідності відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу та коштів. Він, у зв`язку із цією ситуацією, відчув себе приниженим, що негативно позначилося на його психологічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач визначає в сумі 1 500 000.00 гривень, який обгрунтовує глибиною душевних страждань, значним погіршенням стану здоров`я, необхідністю захищати свої права у судовому порядку, ступенем зниження престижу, необхідністю спростування вказаної інформації для відновлення попереднього стану та налагодженні нормальних стосунків з представниками різних суспільно - політичних верств населення Брусилівської громади. Крім того, наголошує на тому, що в результаті висвітлення цієї інформації на офіційному сайті Брусилівської селищної ради ( режим доступу ІНФОРМАЦІЯ_1 він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Перенесений в зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне нервове напруження призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психологічному стані та відносинах в сім`ї. Вищевказане унеможливило в повному обсязі продовжити активне громадське життя та балатуватися на виборах 2020 року депутатом Брусилівської селищної ради, адже він є керівником громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» Житомирської обласної організації Партії відродження села. Вказав, що дії відповідача повністю нівелювали його авторитет серед членів партії та громадян громади. Окрім того до даного часу ОСОБА_2 не вжила заходів щодо спростування чи доведення вказаної інформації, та не вибачилася перед ним. Виходячи із наведеного, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності зводяться до мотивів позовної заяви. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що саме відповідач, діючи не у спосіб та не у межах, що визначені Конституцією та Законами України, голосуючи за прийняття рішення по неіснуючому документу, порушила його права, чим заподіяла йому моральну шкоду, яка підлягає стягненню саме з неї. Також висловив незгоду з висновком суду першої інстанції про те, що належним відповідачем у справі є Брусилівська селищна рада.

Брусилівська селищна рада Житомирської області надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради та письмові пояснення, в яких зазначає, що рішення 35 сесії Брусилівської селищної ради 7 скликання від 21.08.2019 № 1146 є законним та його прийнято в межах повноважень ради на підставі наявних фактів підробки документів. Вказує, що жодних обгрунтованих фактів вчинення ОСОБА_2 неправомірних чи протизаконних дій проти позивача не наведено, як не обгрунтовано розмір моральної шкоди. Виходячи із наведеного, Брусилівська селищна рада Житомирської області просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи ( ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в серпні 2019 року подав до Брусилівської селищної ради заяву про передачу земельних ділянок в оренду до якої було долучено відповідний перелік документів, в їх числі - копії відповідних розпоряджень голови Брусилівської РДА від 14.04.2010 на підтвердження права ОСОБА_1 на отримання ділянок в оренду (а.с.30-54).

Зі змісту долученої ОСОБА_1 копії розпорядження Брусилівської РДА Житомирської області № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідний дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 128, 00 га для передачі в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резерву, що розташовані за межами населених пунктів (а.с.50).

Із іншої наявної копії розпорядження Брусилівської РДА Житомирської області № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» вбачається, що вказаним розпорядженням ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду, що розташована за межами населених пунктів Ставищенської сільської ради загальною площею 5, 6222 га, в тому числі під водним дзеркалом - 3, 9114 га, під гідротехнічними спорудами - 0, 3018 га, під прибережною захисною смугою - 1, 4090 га для рибогосподарських та рекреаційних потреб (а.с.54).

Відповідно до долученої ОСОБА_1 копії розпорядження Брусилівської РДА Житомирської області № 108 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», ОСОБА_1 було надано відповідний дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 128, 00 га для передачі в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резерву, що розташовані за межами населених пунктів (а.с.32).

Водночас, згідно іншої наявної копії розпорядження № 108 Брусилівської РДА Житомирської області від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», вбачається, що затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) гр. ОСОБА_4 загальною площею 9, 2119 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дивинської сільської ради Брусилівського району Житомисрької області (а.с.55).

Матеріалами справи підтверджено, що копії розпоряджень голови Брусилівської районної державної адміністрації №108 та №109 від 14.04.2010 стосовно інших осіб було надано на запит Брусилівської селищної ради архівним сектором Брусилівської райдержадміністрації.

З огляду на наведені обставини рішенням 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 «Про розгляд заяв громадянина ОСОБА_1 » останньому було вирішено відмовити в передачі земельних ділянок в користування на умовах договору оренди та пунктами 4.1, 5.1, вирішено звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку передбаченому КПК України по факту вчинення громадянином ОСОБА_1 злочину передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» та № 109 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» (а.с. 6-8).

На запит позивача ГУНП в Житомирській області листом від 15.02.2021 повідомило, що 13.09.2019 до ГУНП в Житомирській області з Брусилівської селищної ради надійшла заява від 10.09.2019 з приводу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , заяву було направлено до Брусилівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с.115).

За повідомленням Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 19.03.2021 відомості про кримінальне провадження № 0000141 за ч. 1 ст. 358 КК України було внесено до ЄРДР 30.05.2019 та було закрито 12.08.2019 на підставі ст. 284 КПК України (а.с.116).

Відповідно договору оренди від 25.02.2020, Брусилівська селищна рада передала ОСОБА_1 в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства (а.с.110).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідач по справі, станом на 21.08.2019 була депутатом Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області та брала участь в голосуванні за рішення селищної ради на 35 сесії 7 скликання(а.с.11).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 як депутат селищної ради спричинила йому моральну шкоду тим, що брала участь у голосуванні при прийнятті рішення 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 щодо звернення до правоохоронних органів по факту вчинення ним злочину передбаченого ст. 358 КК України, що потягло за собою публікацію неправдивих відомостей на офіційному сайті Брусилівської селищної ради, внаслідок чого були порушені його честь, гідність та ділова репутація, оскільки він є відомою особою у громаді.

На підтвердження доводів позовної заяви, ОСОБА_1 надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із якої вбачається, що він є керівником ГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» (а.с.15).

Відповідно договору оренди від 23.03.2019, ОСОБА_5 передав в оренду ОСОБА_1 у тимчасове володіння і користування автомобіль ЗАЗ, д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.117).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (висновок у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 455/1076/16-ц).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи спір між сторонами виник з приводу відшкодування моральної шкоди, що спричинена діями (голосування) ОСОБА_2 як депутата селищної ради (органу місцевого самоврядування) при прийнятті рішення сесії Брусилівської селищної ради, внаслідок чого ухвалено рішення про звернення селищної ради до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення позивачем кримінальних правопорушень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до основних принципів місцевого самоврядування належать, зокрема, принципи народовладдя, законності, гласності, колегіальності.

Статтею 12 ЗК України, ст. 6, п. 34 ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження органу місцевого самоврядування (територіальної громади села) та порядок прийняття рішень у сфері земельних відносин.

Відповідно ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування», шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» ( Закон № 93-IV).

Так, відповідно ст. 1 Закону № 93-IV депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 19 Закону № 93-IV, депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Відповідно до ст. 20 Закону № 93-IV на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Судом встановлено, що на день ухвалення сесією рішення від 21.08.2019 в розпорядженні селищної ради були наявні розпорядження голови Брусилівської РДА від 14.04.2010 № № 108, 109, зміст яких відрізняється від тих, які подав ОСОБА_1 . Позивач не заперечив, що подані ним розпорядження із тим самим номером та датою підтверджували його право на отримання земельних ділянок в оренду та були предметом розгляду селищної ради (а.с.32, 43, 50).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що розгляд питань, пов`язаних з розглядом заяви ОСОБА_1 щодо надання йому в оренду земельних ділянок, яке було предметом розгляду селищної ради на сесії 21.08.2019 відбувалось в межах повноважень селищної ради як органу місцевого самоврядування, а вирішення питань здійснено в формі та спосіб, передбачений законодавством - шляхом ухвалення рішення депутатами селищної ради.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі і в суді апеляційної інстанції про те, що до Брусилівської селищної ради на час ухвалення рішення 21.09.2019 він не надавав розпорядження голови Брусилівської РДА від 14.04.2010 № 108 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», однак про підроблення й використання цього розпорядження було зазначено п.5.1 рішення селищної ради від 21.08.2019, оскільки він надавав за цими ж реквізитами розпорядження голови Брусилівської РДА саме «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» не можуть бути врахованими, оскільки рішення прийнято колегіально органом місцевого самоврядування, що не вказує на протиправність голосування одного з депутатів за таке рішення селищної ради, про що також обгрунтовано зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Крім того, суд правильно зазначив, що обставини самостійного незвернення ОСОБА_2 , як депутата, до правоохоронних органів, право на що прямо надано ч. 3 ст. 11 Закону 93-IV не вказує на незаконність її голосування за звернення з даних питань саме селищною радою як юридичною особою. Протиправність рішення сесії судом не встановлювалась, а законність рішення сесії селищної ради від 21.09.2019 не є предметом дослідження в межах цієї справи.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що участь ОСОБА_2 , як депутата селищної ради, в голосуванні за рішення сесії при розгляді питань на виконання повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин не може вважатися протиправною, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача під час голосування за рішення колегіального органу.

Разом з тим рішення Брусилівської селищної ради від 21.08.2019 є чинним та не оспорювалося в установленому законом порядку.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 вчинила будь-які протиправні дії, чим заподіяла ОСОБА_1 моральну шкоду.

Отже, в ході розгляду справи судом не встановлено факту протиправності дій саме відповідача як депутата селищної ради при голосуванні за рішення Брусилівської селищної ради від 21.08.2019 № 1146, тобто не встановлена протиправність відповідача як одна з обов`язкових підстав для виникнення зобов`язання компенсації моральної шкоди позивачу, а законність рішення сесії селищної ради від 21.08.2019 не є предметом оцінки суду в межах розгляду даної справи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, також дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки рішення від 21.08.2019 в частині звернення до правоохоронних органів, з яким не згоден позивач, було прийнято у відповідній формі і порядку саме органом місцевого самоврядування як юридичною особою, тобто колегіально депутатами відповідної ради, то у випадку завдання таким рішенням моральної шкоди позивачу відповідальність на підставі ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» має нести саме орган, який прийняв таке рішення - Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області (а не індивідуально один чи кілька (вибірково) з депутатів місцевої ради, які голосували за прийняте колегіальне рішення. Однак, позовних вимог до селищної ради з приводу спірного рішення позивачем в даній справі не заявлено, з заявами про заміну відповідача, залучення співвідповідача на підставі ст. 51 ЦПК України ОСОБА_1 не звертався.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, а тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та апеляційному суді про те, що у такому випадку він не зможе звернутись до правоохоронних органів про притягнення винного (колегіальний орган) до кримінальної відповідальності не можуть бути враховані, оскільки вимоги позивачем заявлено в порядку цивільного судочинства і саме у цьому порядку розглядаються його позовні вимоги.

Колегія суддів вважає обгрунтованими мотиви суду щодо спростування доводів позивача про порушення його ділової репутації внаслідок звернення в правоохоронні органи, що спричинено голосуванням відповідачки за відповідне рішення селищної ради на правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 29.08.2019 у справі № 126/557/17 та Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, так як саме по собі звернення до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти цю інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Доводи ОСОБА_1 щодо оприлюднення рішення 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 не заслуговують на увагу з мотивів, що викладені судом першої інстанції, які колегія суддів вважає обгрунтованими.

Колегія суддів також не знаходить доказів на підтвердження обставин наявності залякування і шантажу ОСОБА_1 з боку відповідача, та що саме внаслідок голосування за рішення сесії селищної ради та його оприлюднення він втратив можливість поїздки в Канаду для підвищення кваліфікації чи можливість обиратися до органів місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме діями відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не довів того, що ОСОБА_2 при винесенні колегіальним органом - Брусилівською селищною радою рішення 35 сесії 7 скликання від 21.08.2019 № 1146, діяла з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» чи інших нормативно-правових актів, а також не надав доказів на обґрунтування факту нанесення і розміру майнової шкоди. Вказані висновки є подібними до висновків Верховного Суду в постанові від 04.11.2020 у справі № 615/1170/19.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 3000 грн, посилаючись на те що відповідачем було документально доведено, що нею понесено такі витрати.

Водночас від відповідача не надійшло клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а тому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не вирішує питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить будь-яких доводів чи заперечень щодо вирішення питання про стягнення із нього на користь відповідача понесених та документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Врахування та спростування доводів апеляційної скарги знайшло відображення в мотивувальній частині судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.08.2021.

Головуючий Судді