_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/352/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за завою

ОСОБА_1 ,

за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, в якій заявник просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на нього строком в 6 місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ним, строком на 6 місяців;

- направити рішення суду до Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на профілактичний облік та до Виконавчого комітету Одеської міської ради.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності її дідусеві ОСОБА_3 . У зазначеному будинку також зареєстрований та мешкає її дядько - ОСОБА_2 .

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 безробітний, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, приходить до будинку під впливом наркотичного сп`яніння, псує майно, часто влаштовує сварки, ображає, тероризує та погрожує, вимагає гроші, у період відсутності членів її родини, ОСОБА_2 виносить з будинку цінні речі з метою продажу для подальшого придбання або обміну на наркотичні засоби, б`є свого батька, з приводу чого останній неодноразово звертався до поліції, однак ніякого впливу на його поведінку такі звернення не мали.

Зазначена поведінка ОСОБА_2 , як стверджує заявниця, носить постійний характер, недивлячись на наявні адміністративні та кримінальне провадження, ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство в сім`ї відносно неї та членів її родини (б`є, ображає нецензурними словами, словесно погрожує побиттям та нанесенням тілесних ушкоджень, вбивством).

Зокрема, 15.08.2021 року ОСОБА_2 з`явився до будинку, в якому мешкає заявниця, із ножем та погрожував вбивством їй та іншим членам родини, з приводу чого батьком заявниці було викликано поліцію, співробітниками якої вкотре було зареєстровано факт домашнього насильства.

За наслідком викладеного, заявниця стверджує, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, в погрозах нанесення тілесних ушкоджень, вбивством, у зв`язку з чим звертається до суду з відповідною заявою про застосування заходів тимчасового обмеження прав та покладення обов`язків стосовно ОСОБА_2 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Статтею 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

З урахуванням вказаних приписів, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.08.2021 року вказану заяву було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.08.2021 року.

У судове засідання призначене на 19.08.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, у відповідності до положень ч.9 ст.128 ЦПК України, якою встановлено, що суд викликає або повідомляє у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

ОСОБА_2 також повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого останній вважається повідомленим належним чином.

Сторони про причини неявки суд не повідомили.

З урахуванням встановлених стислих строків розгляду справи, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому зсіданні 19.08.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, мешкає за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою: будинок АДРЕСА_3 , разом з: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом № 2229-VIII.

Згідно з пунктами 3, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вказувала, що останній вчинив щодо неї психологічне насильство, натомість в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано жодного належного доказу.

Так, заявниця на підтвердження заявлених вимог надала до суду роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень: копії постанови Київського районного суду міста Одеси від 24.02.2021 року по справі №947/3672/21; копії постанови Київського районного суду міста Одеси від 31.03.2021 року по справі №947/7059/21; копії постанови Київського районного суду міста Одеси від 24.03.2020 року по справі №947/6132/20; копії ухвали Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2021 року по справі №947/14361/21; з посиланням на підтвердження притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Однак, судом не приймають вказані роздруківки в якості належних доказів, оскільки не містять інформації стосовно особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відповідності до статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням значення справи для сторін по справі, приймаючи характер спірних правовідносин, з метою усунення сумніві в наданих роздруківках, судом перевірено за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень відомості стосовно вищевказаних постанов та встановлено їх ухвалення стосовно ОСОБА_2 з приводу вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо свого батька ОСОБА_7 .

Отже, судом встановлено, що вищезазначені копії постанов не є належним підтвердженням вчинення з боку ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно ОСОБА_1 .

Посилалася на наявність зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000442 від 17.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, як на підставу вчинення останнім психологічного насильства стосовно заявниці, суд також вважає безпідставними, з огляду на відсутність інформації про відношення провадження до заявниці.

Крім того, у відповідності до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 16.08.2021 року по справі № 361/1110/20, звернення заявника до правоохоронних органів та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України).

Подібний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Отже, ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо факту вчинення насильства ОСОБА_2 відносно неї, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із невиданням обмежувального припису, що є процесуальним обов`язком заявника відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, №303А, п.2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 , за наслідком чого у задоволенні заяви слід відмовити.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця звільнена при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до правил статті 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5,12,76-83,259,263-265,350-1-350-6,354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.