РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Безрук Т.В.

при секретарі - Чемезовій Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 11.03.2002 року купив у ОСОБА_2 будинок по АДРЕСА_1 , заплатив йому повністю вартість будинку в сумі 7345 грн., а він передав йому будинок та ключі від нього. Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований на товарній біржі „Українська-Донецьк" за №000382. Волноваським БТІ 12.03.2002 року вказаний будинок був зареєстрований за ним на праві приватної власності та записаний в реєстрову книгу №4 за реєстром №700. На теперішній час виникла необхідність отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок, але він не може його отримати, оскільки біржовий договір не є правовстановлюючим документом, який підтверджує його право власності на будинок. Тому просив визнати за ним право власності на будинок в судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився і повідомлень про причини неявки від нього не надійшло, тому суд, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 11.03.2002 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 будинок по АДРЕСА_1 , він заплатив повністю вартість будинку в сумі 7345 грн., та ОСОБА_2 передав йому будинок та ключі від нього. Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований на товарній біржі „Українська-Донецьк" за №000382.

12.03.2002 року Волноваським БТІ вказаний будинок був зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності та записаний в реєстрову книгу №4 за реєстром №700.

На теперішній час у ОСОБА_1 виникла необхідність отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок. Він звернувся до відділу у Волноваському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, де з`ясувалося, що він не може отримати кадастровий номер, оскільки біржовий договір не є правовстановлюючим документом, який підтверджує його право власності на будинок.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу квартири (біржовий контракт № Х-232) від 25.03.2002 року, був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , але нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до покупця за контрактом продавець не мав.

Позивач вважав, що укладений 11.03.2002 року договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, але договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, тому необхідно визнати дійсним купівлі-продажу нерухомості, виданий товарною біржею "Українська-Донецьк", укладений 11.03.2002 року між ОСОБА_2 , який продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_7 купили будинок АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м, в тім житловою площею 32 кв.м.

На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

На підставі ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року ст.ст.328, 334 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 30, 81, 263 - 265, 268,273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, виданий товарною біржею "Українська-Донецьк", укладений 11.03.2002 року між ОСОБА_2 , який продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_7 купили будинок АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м, в тім житловою площею 32 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м, в тім житловою площею 32 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в Донецький апеляційний суд через Волноваський районний суд протягом 30-ти днів, з наступного дня, після його проголошення.

Відповідач може подати до Волноваського районного суду Донецької області заяву про перегляд заочного рішення протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.В.Безрук