Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1240/21

06 серпня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

за участю представника позивача, адвоката - Романишина Д.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Надвірна, Івано-Франківської області. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 . З приводу спадкування він з усною консультацією звернувся до нотаріуса, який повідомив, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно нього наявна інформація про накладення обтяжень, які на даний час не зняті, а тому успадковане ним майно може попасти під арешт і у зв`язку з чим рекомендовано звернутись у виконавчу службу, де йому було видано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер документа: 249766273, з якої вбачається що, наявне обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12851278, зареєстровано: 09.08.2012року 17:11:57 за №12851278 реєстратором: Івано-Франківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33802278,09.08.2012, відділ ДВС Надвірнянського РУЮ, старший державний виконавець Чіх І.М., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Зазначає, що начальником Надвірнянського РВ ДВС йому також роз`яснено, що у зв`язку із наявністю обтяжень, нерухомим майном, яке він може отримати в спадщину, розпорядитись не зможе до поки арешт не буде знятий. Також йому було видано ВП-сперозділ від 19.05.2021року, виконавчого провадження № 33802278, стан виконавчого провадження: завершено, назва виконавчого документа, дата видачі та номер: виконавчий лист від 31.07.2012 № 0907/1-136. Назва останньої виконавчої дії: повернення ВД стягувачеві п.7 ч.1 ст.47 - боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Вказує на те, що 26.05.2021 року, він звернувся в Надвірнянський РВ ДВС Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), який є правонаступником ДВС Надвірнянського РУЮ із заявою про зняття арешту з майна. 04.06.2021 року йому було надано відповідь за №14205 з якої вбачається, що у ВДВС перебував на виконанні виконавчий лист №0907/1-136 виданий 31.07.2012 року Івано-Франківським міським судом про: конфіскувати все належне йому майно. На виконання даного рішення суду 09.08.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виконавче провадження повернуто на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» надає вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна і на підставі чого подана ним заява задоволенню не підлягає. У зв`язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду.

Просить суд, ухвалити рішення, яким зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна належному йому, який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер постанови 33802278 від 09.08.2012 року, яка була винесена головним державним виконавцем ВДВС Надвірнянського РУЮ Чіх І.М.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Романишин Д.М. позов підтримав повністю та просив його задоволити.

Представник відповідача - Головного управління ДПС в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не прибув, натомість від них поступила заява, в якій просять справу розглядати без їхньої участі у зв`язку з перебуванням державного виконавця у відпустці.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засідання встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Надвірна, Івано-Франківської області (а.с.6-7).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.03.2021 року номер інформаційної довідки: 249766273 на все невизначене майно, все нерухоме майно позивача ОСОБА_1 накладено арешт постановою старшого державного виконавця Чіх І.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.8-9).

Як вбачається з ВП-сперозділ від 19.05.2021року, 31.03.2014 року головним державним виконавцем Чіх І.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з тим, що боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Виконавче провадження №33802278 відкрите було напідставі виконавчого листа виданного Івано-Франківським міським судом за результатом розгляду кримінальної справи № 0907/1-136/2011 року та постановленням 14.02.2012 року обвинувального вироку (а.с. 10-12).

26.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту ( а.с. 13).

Однак, як вбачається з повідомлення №14205 від 04.06.2021 року Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) заява позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає (а.с.14).

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача вироком Івано-Франківського міського суду від 14.02.2012 року, позивача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 ч.5, ст. 28 ч.3, ст.366 ч.2, ст.. 209 ч.3 КК України. Вказаний вирок було скасовано Апеляційним судом Івано-Франківської області і справу направлено на новий розгляд. Остаточно вирок по даній кримінальній справі було постановлено 18.09.2014 року, згідно якого останнього , яким визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ст. 191 ч.5, ст. 28 ч.3, ст. 366 ч.2, ст.. 209 ч.3 КК України та призначено покарання: за ст. 28 ч.3,ст. 366 ч. 2 КК України - два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на три роки. На підставі ст. 74 ч. 5 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання за ст. 28 ч.3, ст. 366 ч. 2 КК України на підставах передбачених ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності; - за ст. 191 ч.5 КК України із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на три роки з конфіскацією всього належного йому майна; - за ст. 209 ч. 3 КК України - із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на три роки з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на три роки з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнено його від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки на день набрання чинності цим Законом останній відбув не менше чверті призначеного строку основного покарання.

З вище наведеного вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа виданого Івано-Франківським міським судом на виконання вироку від 14.02.2012 року по кримінальній справі № 0907/1-136/2011 року, який в подальшому був скасований Апеляційним судом Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження статті 55 Закону України"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV,виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст.80 КК України в редакції яка діяла на дату винесення вироку, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та України. Згідно з ч.2 ст.52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч.1 ст. 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено,що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України«Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (ч.ч.1,3 ст.49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулюва впорядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна,був Закон №606-XIV.

Згідно з ч.2 ст. 40-1 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пп.2-6 ч.1 ст. 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.п.2-6 ч.1 ст. 40 Закону№606-XIV).

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України«Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року ( у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст.539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Про те зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна , як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПКУкраїни.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року( розділомVIII ) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 2.04.1999 року №606-ХІУ (у редакції, що діяла на момент винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Приписами ст.40,40-1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в ред. чинній на момент винесення постанови) визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві в тому числі: 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ та прийняття цієї апеляційної скарги до розгляду. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження", а саме ч.1 ст.40.

Відповідно до ч.2,5ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404(в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"№1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбаченіпунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Веріовного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Наявність обтяження, накладеного на невизначене майно, все нерухоме майно порушує право власності позивача ОСОБА_1 , оскільки він обмежений у праві розпорядження належним йому майном на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи наведене, а також те, що існуючий арешт на нерухоме майно порушує

гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право

приватної власності позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про зняття арешту з майна- задоволити.

Зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна належному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер постанови: 33802278 від 09.08.2012 року, яка була винесена головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Чіх Іваном Михайловичем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 12.08.2021 року.