ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/1153/20
Провадження № 22-ц/821/1018/21
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Грабовий Ігор Петрович

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказує, що він являвся власником автомобіля Volkswagen Vento реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та, через свою відсутність за місцем проживання і неможливістю самостійно користуватись вказаним автомобілем, оформив довіреність на вчинення дій щодо даного автомобіля на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також вказує, що у нього не було жодного умислу відчужувати належний йому автомобіль, однак, повернувшись додому, після перебування за кордоном, він дізнався від відповідача, що автомобіль був ним (відповідачем) проданий.

За реалізацію автомобіля згідно договору купівлі - продажу відповідач отримав кошти в розмірі 48 740 грн. На його (позивача) вимогу повернути хоча б кошти від продажу автомобіля, відповідач вказав йому звертатись до суду.

Тому, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь кошти, отримані останнім за реалізацію належного йому (позивачу) автомобіля в сумі 48740 грн., а також сплачений ним судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 48740 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., а всього 49580 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи, що із договору купівлі-продажу вбачається, що належний позивачу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був відчужений повіреною особою ОСОБА_2 , який діяв на підстав довіреності від 17.10.2019 року, гр. ОСОБА_4 за 48740 грн., а також враховуючи, що відповідачем та його представником адвокатом Малашевським К.Л. не доведено належними та переконливими доказами того факту, що відчуження автомобіля проводилося без передачі коштів, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів в сумі 48 740 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що на підставі усного договору доручення позивач, надавши довіреність, уповноважив відповідача у справі користуватися та розпоряджатися, продавати за ціною та на умовах,за його розсудом, автомобіль, здійснюючи представництво у відповідних органах. У довіреності позивач також доручив представнику відповідачу у справі, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, визначати в усіх випадках суми, терміни та інші умови на свій власний розсуд, проводити розрахунки за укладеними договорами, одержувати належні йому суми, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю.

Стверджує, що при представництві, заснованому на довіреності, представник уповноважений вчинити правочин від імені та в інтересах довірителя, оскільки видача довіреності односторонній правочин, юридична чинність якого залежить винятково від волі довірителя.

А отже, виходячи з наведеного, стягнення з відповідача коштів на підставі такої довіреності не представляється можливим, оскільки договір доручення між позивачем та відповідачем не укладався, жодних зобов`язань, окрім представництва інтересів, між сторонами не виникло.

Вказує, що позивач приховав той факт, що позивач придбав автомобіль за кошти відповідача, які останній позичив у ОСОБА_4 , оскільки у позивача на це не було власних коштів. Однак, на прохання позивача автомобіль був оформлений на нього. Тобто, фактично автомобіль належить відповідачу, у зв`язку з чим позивач знаючи це добровільно оформив довіреність на розпорядження майном. Оскільки, у відповідача не було фінансової можливості повернути вчасно позичені грошові кошти, в рахунок виконання зобов`язання по розписці від 15.04.2019р. за попередньою усною домовленістю з позивачем, відповідач переоформив право власності на автомобіль на ОСОБА_4 згідно довіреності від 17.10.2019 року. Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_4 згідно розписки від 15.04.2019 року, при цьому жодних грошових коштів за продаж автомобіля відповідач не отримав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

28 квітня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 травня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 17.10.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Циндою Л.М. була посвідчена довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути його представниками у всіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу (за умови сплати всіх передбачених законодавством податків, зборів, платежів) належного йому (позивачу) на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 7141 20.04.2019 року, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 7).

Для цього позивач ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право: керувати згаданим транспортним засобом, представляти його інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням ТЗ, його переобладнанням (в т.ч. встановленням ГБО), ремонтом, проходженням державного технічного огляду; зняти ТЗ з обліку чи поставити на облік; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви (в тому числі про сімейний стан власника та/або правовий статус майна, кількість продаж ТЗ), дублікат реєстраційного документу, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ, визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми; укладати договори страхування, одержувати страхові виплати; у випадку спричинення ТЗ пошкодження у разі ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми; вести справи в судах з усіх питань, що можуть виникнути при виконанні цієї довіреності, користуючись усіма правами, що їх закон надає учасникам процесу; скасувати довіреність, видану в порядку передоручення; вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю, при цьому кожен з представників може діяти самостійно.

Вказана довіреність була видана строком на три роки, тобто до 17.10.2022 року, з правом передоручення, з правом тимчасового виїзду за кордон.

Разом з тим, ОСОБА_1 (довіритель) власноручним підписом підтвердив той факт, що нотаріусом йому роз`яснено зміст ст. ст. 238-241, 244, 245, 247-250, 1000-1009, 1187 Цивільного кодексу України та ст. ст. 60-74 Сімейного кодексу України, ст. 173 Податкового кодексу України, а також те, що видача та нотаріальне посвідчення цієї довіреності не призводить до переходу права власності.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2019 18008160 від 05.12.2019 року, ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі Договору доручення, передав у власність гр. ОСОБА_4 (Покупець) автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав позивачу ОСОБА_1 (а.с. 9).

Пунктом 3 вказаного Договору купівлі-продажу ціна транспортного засобу була визначена в сумі 48740 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 не виконав вимоги ст. 1006 ЦК України та не передав йому (позивачу) грошові кошти, отримані відповідачем від продажу належного позивачу автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Сам відповідач ОСОБА_2 та його представник не спростували вказаних доводів, натомість пояснили, що оскільки вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які були взяті в борг у ОСОБА_4 , тому вказаний автомобіль і був переданий останньому в рахунок боргу, без отримання за це будь-яких коштів. Вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а зокрема самим договором купівлі-продажу транспортного засобу №7141/1808160 від 05.12.2019 року вбачається, що відчуження автомобіля належного позивачу автомобіля гр. ОСОБА_4 відбулося за 48740 грн. (п. 3 Договору).

Надана відповідачем розписка гр. ОСОБА_4 від 15.04.2019 року про отримання гр. ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 50000 грн. на придбання автомобіля, також не свідчить про те що такі кошти були отримані в борг гр. ОСОБА_2 саме для придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 та що саме за вказані кошти і був придбаний вищевказаний автомобіль.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно зі ст. 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1004, 1005 ЦК України встановлено, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

При цьому статтею 1006 ЦК України визначені обов`язки повіреного, згідно якої він зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, згідно з цим договором кожна зі сторін має певні права та обов`язки, які кореспондуються одне одному.

При цьому, частиною 3 ст. 626 ЦК України визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Таким чином, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні Глави 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 17.10.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Циндою Л.М. була посвідчена довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути його представниками у всіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу (за умови сплати всіх передбачених законодавством податків, зборів, платежів) належного йому (позивачу) на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 7141 20.04.2019 року, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 7).

Для цього позивач ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право: керувати згаданим транспортним засобом, представляти його інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням ТЗ, його переобладнанням (в т.ч. встановленням ГБО), ремонтом, проходженням державного технічного огляду; зняти ТЗ з обліку чи поставити на облік; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви (в тому числі про сімейний стан власника та/або правовий статус майна, кількість продаж ТЗ), дублікат реєстраційного документу, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ, визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми; укладати договори страхування, одержувати страхові виплати; у випадку спричинення ТЗ пошкодження у разі ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми; вести справи в судах з усіх питань, що можуть виникнути при виконанні цієї довіреності, користуючись усіма правами, що їх закон надає учасникам процесу; скасувати довіреність, видану в порядку передоручення; вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю, при цьому кожен з представників може діяти самостійно.

Вказана довіреність була видана строком на три роки, тобто до 17.10.2022 року, з правом передоручення, з правом тимчасового виїзду за кордон.

Разом з тим, ОСОБА_1 (довіритель) власноручним підписом підтвердив той факт, що нотаріусом йому роз`яснено зміст ст. ст. 238-241, 244, 245, 247-250, 1000-1009, 1187 Цивільного кодексу України та ст. ст. 60-74 Сімейного кодексу України, ст. 173 Податкового кодексу України, а також те, що видача та нотаріальне посвідчення цієї довіреності не призводить до переходу права власності.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2019 18008160 від 05.12.2019 року, ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі Договору доручення, передав у власність гр. ОСОБА_4 (Покупець) автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав позивачу ОСОБА_1 (а.с. 9).

Пунктом 3 вказаного Договору купівлі-продажу ціна транспортного засобу була визначена в сумі 48740 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 не виконав вимоги ст. 1006 ЦК України та не передав йому (позивачу) грошові кошти, отримані відповідачем від продажу належного позивачу автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Сам відповідач ОСОБА_2 та його представник не спростували вказаних доводів, натомість пояснили, що оскільки вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які були взяті в борг у ОСОБА_4 , тому вказаний автомобіль і був переданий останньому в рахунок боргу, без отримання за це будь-яких коштів. Вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а зокрема самим договором купівлі-продажу транспортного засобу №7141/1808160 від 05.12.2019 року вбачається, що відчуження автомобіля належного позивачу автомобіля гр. ОСОБА_4 відбулося за 48740 грн. (п. 3 Договору).

Надана відповідачем розписка гр. ОСОБА_4 від 15.04.2019 року про отримання гр. ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 50000 грн. на придбання автомобіля, також не свідчить про те що такі кошти були отримані в борг гр. ОСОБА_2 саме для придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 та що саме за вказані кошти і був придбаний вищевказаний автомобіль.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що враховуючи, що із договору купівлі-продажу вбачається, що належний позивачу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був відчужений повіреною особою ОСОБА_2 , який діяв на підстав довіреності від 17.10.2019 року, гр. ОСОБА_4 за 48740 грн., а також враховуючи, що відповідачем та його представником адвокатом Малашевським К.Л. не доведено належними та переконливими доказами того факту, що відчуження автомобіля проводилося без передачі коштів, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів в сумі 48 740 грн.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що стягнення з відповідача коштів на підставі довіреності не представляється можливим, оскільки договір доручення між позивачем та відповідачем не укладався, є помилковим. Оскільки, відповідно до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Таким чином, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні Глави 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність. Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Циндою Л.М. була посвідчена довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути його представниками у всіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу (за умови сплати всіх передбачених законодавством податків, зборів, платежів) належного йому (позивачу) на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 7141 20.04.2019 року, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель VENTO, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , тип - загальний легковий - загальний седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 7).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак