Справа № 127/8281/21
Провадження № 2-др/127/73/21
02.08.2021 м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг,
В наведеній вище цивільній справі позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач просить поновити строк для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката та ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Клопотання мотивоване тим, що відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим судові дебати не проводились. При цьому, позивач планувала подати клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу із доказами понесення таких витрат після отримання відзиву на позов та підготовки і подачі відповіді на відзив.
Однак як вбачається із тексту рішення по справі, відповідач подав відзив лише до суду, не направивши копію позивачу.
При цьому позивач зазначила, що не могла знати дату запланованого розгляду справи та постановлення рішення, що унеможливлювало подати докази понесення судових витрат до постановлення рішення.
06.07.2021 р. із Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо про постановлене судом рішення. В Єдиному реєстрі рішення опубліковане 05.07.2021 р., тому вона фізично не могла отримати інформацію про нього раніше.
Дослідивши докази про витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання.
Рішенням Вінницького міського суду від 30.06.2021 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг за період з березня 2018 р. по лютий 2021 р. включно в розмірі 17 521,98 грн., питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу не вирішено.

Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У позовній заяві, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначила попередній розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, що включає: судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

До позовної заяви позивачем не були долучені ордер на надання правничої (правової) допомоги та на представництво інтересів та докази про розмір понесених витрат.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 01.03.2021 позивач уклала угоду із адвокатом Мазуром О.В., якому доручила захист своїх інтересів за позовом про стягнення з ОСОБА_2 витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з договору сторонами було погоджено гонорар в розмірі 10 000, 00 грн.

01.03.2021 р. позивачем було сплачено 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 16/21-2

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідачем до суду подано заперечення, в якому просить суд відмовити у стягненні з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу з огляду на те, що розмір витрат на правничу допомогу є незаконним та необґрунтованим.

Необхідно зауважити, що положення ч.6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій адвоката, що полягала у вивченні чинного законодавства з даного питання, аналіз наявної судової практики та надання консультації, підготовки позовної заяви, підготовка і подача до суду заяв і клопотань з процесуальних питань, зазначених у розрахунках суми витрат адвоката, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі (10 000, 00 гривень) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Решту витрат, на переконання суду, належить залишити за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 137, 141 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ :

Клопотання відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя