Справа № 495/7456/20
№ провадження 2/495/365/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
02 серпня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа №495/7456/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Стислий виклад позиції позивача
08 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2018 року, є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вказує, що в належному їй будинку зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , який з моменту реєстрації до теперішнього часу у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, будинок не утримує, його речей у будинку немає.
Тобто відповідач відсутній у частці житлового будинку позивача більше року, тому вважає, що останній втратив право на користування її житлом та реєстрацію за вищенаведеною адресою.
У позові також звернула увагу, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а фактичні шлюбні відносини сторони припинили у 2015 році.
До часу припинення шлюбу вони мешкали по АДРЕСА_2 .
Жодних перешкод у проживанні відповідача за місцем реєстрації нею не здійснювалось. В той же час, наполягає, що реєстрація відповідача у належній їй частині будинку порушує її права вільно користуватись та розпоряджатись власністю, також зумовлює несення додаткових витрат з утримання житлового будинку.
З урахуванням наведеного, вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2020 року прийнято позовну заву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021 рік.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 10.03.2021 року.
Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2021 року, 05.04.2021 року, 25.05.2021 року та 12.07.2021 року, розгляд справи був відкладений до 02.08.2021 року

Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома .

Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою від 02 серпня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням т. ст. 280-281 ЦПК України.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно на підставі наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1868, виданого державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області 25.10.2018 року, позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона прийняла після смерті ОСОБА_3 .

Між тим, з відповіді КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» № 673 від 02.06.2021 року вбачається, що власниками спірного житлового будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.10.1989 року, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ 11.121989, що в свою чергу вказує, що позивач не зареєструвала у встановленому законом порядку своє право власності на належну їй 1/2 частку спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_3 , між цим вказане не впливає на сутність виниклих правовідносин, адже не спростовує у позивача такого права.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії домової книги для прописки громадян у будинку, дійсно ОСОБА_2 зареєстрований з 13.05.1999 року у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Наявність чинної реєстрації також випливає з листа Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, що надійшов на електронну адресу суду 18.03.2021 року.

Разом з тим, згідно актів обстеження побутових умов проживання, складених 20.10.2019 року та 06.01.2021 року підтверджено, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не мешкає з 1996 року.

На момент складання акту сусіди не володіють інформацією, де він мешкає.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також вбачається з листа Шабівської сільської ради № 50/06.4-27/60 від 12.01.2021 року.

Нормативне обґрунтування

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Враховуючи вищевикладене, а саме наявне у позивача право приватної власності на 1/2 частину житлового будинок АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач не проживає у вказаному будинку вже більше року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛ И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 02 серпня 2021 року.

С У Д Д Я :