Справа № 266/26/21
Провадження№ 2/266/363/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06 серпня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участі секретаря Новак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що вони у рівних частках є власниками жилого будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 01.10.1998 року, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя за № 27021 від 05.10.1998 року, та договору дарування від 02.06.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. за № 3-1677. В даному будинку зареєстрований їх син - відповідач ОСОБА_3 , який з 2007 року мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_3 у добровільному порядку не виявилося можливим, останній фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , комунальні послуги за житло не сплачує, його речей в спірному будинку немає. Просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення в будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просила проводити розгляд справи за її відсутності, за участі її представника адвоката Васильєвої Н.В., не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.

Позивач ОСОБА_2 надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив проводити розгляд справи за його відсутності, за участі його представника адвоката Васильєвої Н.В., не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.

Представник позивачів ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ухвалою суду від 08.02.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.

Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання.

В судове засідання про яке відповідач ОСОБА_3 повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить Ѕ частина жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.06.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. за № 3-1677 /а.с. 7/.

Позивачу ОСОБА_2 належить Ѕ частина жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.10.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А., реєстровий № 2805, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя за № 27021 від 05.10.1998 року /а.с. 5/.

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18.01.2021 року, у спірному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.06.2007 року по теперішній час /а.с. 16/.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом КСН «Селище Моряків» від 10.11.2020 р., згідно якого у будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_1 , 1965 р.н. /а.с. 10/.

Згідно пояснення свідка ОСОБА_5 від 14.07.2021 року, вона є сусідкою позивачів, мешкає у будинку АДРЕСА_3 , та дійсно підтверджує те, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не мешкає більше семи років /а.с. 50/.

Згідно пояснення свідка ОСОБА_6 від 14.07.2021 року, вона також підтверджує те, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає за адресою реєстрації більше 7 років, у спірному будинку мешкає ОСОБА_1 /а.с. 52/.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що позивачі є співвласниками будинку, тому вони мають право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають користуватися та розпоряджатися їх нерухомим майном будинком.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.

Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".

Відповідно до ст.156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_3 було зареєстровано у будинку АДРЕСА_1 як члена сім`ї позивачів, та з 2007 року він не проживає у спірному будинку без поважних причин, тобто понад рік, домовленості про це з позивачами не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Іванець О. Д.