441/1978/20 2/441/181/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2021 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Нагірної М.В.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської обл., в режимі відеоконференції, справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства СК «Еталон» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

11.11.2020р. адвокат Кульчицький О.С. в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПрАТ «СК «Еталон» про стягнення 46 177 грн. 52 коп. невиплаченого страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 02.02.2019р. сталась ДТП, за участю транспортного засобу «БАЗ А079.14» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_2 , за наслідками якої останній отримав тілесні ушкодження, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 11.05.2019р. причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_2 , який не дотримався правил дорожнього руху. 14.06.2019р. ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування», в інтересах ОСОБА_2 , подала заяву до ПрАТ СК «Еталон» про виплату 102 092 грн. 04 коп. страхового відшкодування. ПрАТ СК «Еталон» прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 лише 50 % від заявленого розміру відшкодування, мотивуючи порушенням ОСОБА_2 ПДР України. Вважає відмову виплатити страхове відшкодування у повному обсязі безпідставною, такою, що порушує права ОСОБА_2 на відшкодування шкоди, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», інше, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, 04.03.2021р. адвокат Кульчицький О.С. подав заяву у якій позов підтримав, просив про розгляд справи за відсутності його та позивача (а.с.54).

Представник відповідача ОСОБА_1 позов заперечила, мотивуючи тим, що ДТП 02.02.2019р., за участі транспортного засобу «БАЗ А079.14» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_2 сталась внаслідок грубого порушення останнім ПДР України, що згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_2 на часі ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому з урахуванням положень ст. 1193 ЦК України, ПрАТ СК «Еталон» законно зменшило розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 на половину, дала інші пояснення, просить в позові відмовити.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 02.02.2019р. близько 19 год. 10 хв. на а/д Західний обхід м. Львова, неподалік АЗС «БРСМ-Нафта», що на вул. Яворівська, 4 у с. Зимна Вода Пустомитівського р-ну Львівської обл., сталась ДТП за участю транспортного засобу «БАЗ А079.14» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_2 , за наслідками якої останній отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб - пошкоджений.

Дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком в розумінні ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).

Постановою ст. слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській обл. Черкавського І.Б. від 11.05.2019р. кримінальне провадження № 0000178 від 03.02.2019р. за ч. 2 ст. 286 КК України, по факту вищеозначеної ДТП закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням 02.02.2019 ДТП (а.с.8-10).

Постанова слідчого від 11.05.2019р. на 29.07.2021р. учасниками кримінального провадження не оскаржена.

Судом встановлено, що на час ДТП 02.02.2019р., цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу- автобуса «БАЗ А079.14» р.н. НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу АМ №4195025 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «Еталон».

14.06.2019р. керівник ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» В. Тарасов, звернувся в ТзОВ «СК «Еталон» із заявою про виплату ОСОБА_2 102 092 грн. 04 коп. страхового відшкодування, з яких 4 861 грн. 52 коп. моральна шкода, 17 248 грн. 02 коп. витрат понесених на лікування, 75 114 грн. відшкодування стійкої втрати працездатності, 4 868 грн. 50 коп. відшкодування тимчасової втрати працездатності (а.с.11-12).

Із повідомлення ПрАТ СК «Еталон» № 01-04-14612 від 12.12.2019р. і № 01-04-14612/4 від 22.10.2020р. (а.с. 13, 14) видно, що страхове відшкодування ОСОБА_2 розраховано в сумі 51 046 грн. 02 коп. (48 615 грн. 26 коп. стійка втрата працездатності та витрати на лікування, 2 430 грн. 76 коп. моральна шкода), що страховиком 16.12.2019р. виплачено ОСОБА_2 4 868 грн. 50 коп. втрати тимчасової працездатності, відповідно до вимог ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, різниця між розрахованою ПрАТ «СК «Еталон» і не виплаченою сумою страхового відшкодування складає 46 177 грн. 52 коп. (51 046 грн. 02 коп. - 4 868 грн. 50 коп.).

Позивачем заявлено вимоги про виплату 46 177 грн. 52 коп. невиплаченого страхового відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Відповідно до ст. 26 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зі змісту ст. 1188 ЦК України вбачається, що стаття підлягає до застосуванню у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналогічні положення містяться і п. 36.3 ст. 36 Закону, де вказано, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Оскільки, позивачу заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України), що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Доказів умислу потерпілої або непереборної сили матеріали справи не містять.

Тобто, у водія забезпеченого транспортного засобу автобуса «БАЗ А079.14» р.н. НОМЕР_1 настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, то в порядку передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди позивачу, так як його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Згідно п. 26.1. Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

За положеннями ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, з огляду на вищеневедене, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 46 177 грн. 52 коп. не виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 723/3193/19-ц від 23.11.2020 року).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 734/2313/17 від 19.11.2020 року).

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, позивачем долучено тільки ордер виданий адвокатським бюро «Кульчицький та партнери» та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1549 видане 05.08.2009р. адвокату Кульчицькому О.С.

Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 137 ЦПК України та доходить висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки стороною позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та підтвердження виконання таких робіт.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 128, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ СК «Еталон» (, м. Київ, вул. Дегтярівська, 22б, 2-й під`їзд) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) 46 177 грн. 52 коп. не виплаченого страхового відшкодування.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ПрАТ СК «Еталон» про стягнення судових витрат відмовити.

Стягнути з ПрАТ СК «Еталон» в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.08.2021.

Суддя: Українець П.Ф.