Справа №1307/1216/2012
Провадження №6/443/20/21
УХВАЛА

судового засідання

03 серпня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прусік Ольги Петрівни про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

встановив:

Суть подання.

В обґрунтування подання начальник Жидачівського РВ ДВС покликається на те, що в провадженні Жидачівського районного ВДВС знаходяться матеріали виконавчого провадження №62874811 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 784 497,00 грн, 3 000,00 дол. США, що еквівалентно 23 970,00 грн за курсом НБУ станом на 28.02.2013 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду 15 000,00 грн на підставі виконавчого листа №1307/1216/2012, виданого 29.04.2014. Станом на 30.07.2021 вищенаведений виконавчий документ боржником не виконано, декларацію не надано. Будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Вважає, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду, змінивши місце проживання, ймовірно виїхав за межі України для уникнення відповідальності, приховує свої фактичні доходи та майно, зокрема нерухоме та рухоме майно, яке йому належить як власність. На виклики старшого державного виконавця не з`являється.

Начальник Жидачівського районного відділу ДВС у судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та задоволення подання.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши наведені у поданні аргументи та дослідивши додані до нього документи, доходить такого висновку.

Фактичні дані встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Постановою головного державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Прусік О.П. від 21.08.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62874811 з примусового виконання виконавчого листа №1307/1216/2012, виданого 29.04.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 784 497,00 грн, 3 000,00 дол. США, що еквівалентно 23 970,00 грн за курсом НБУ станом на 28.02.2013 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду 15 000 грн (а.п.6-7).

У цьому виконавчому провадженні головним державним виконавцем накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника (а.п.11, 19).

Постановою від 30.07.2021 оголошено в розшук майно боржника, що належить ОСОБА_1 (а.п. 30).

З долучених до подання документів, а саме: інформації з Пенсійного фонду України вбачається, що інформація про боржника щодо місця його роботи та отримання ним пенсії відсутня (а.п. 12, 13, 15, 16, 21, 22, 25, 26).

Державний виконавець в ході виконання виконавчих дій не виявила майна боржника та самого боржника за місцем його проживання, про що свідчать складені нею акти (а.п.8, 9).

Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 08.10.2020, ОСОБА_3 у період з 18.05.2016 по 11.07.2019 виїжджав з території України та в`їжджав на територію України (а.п.10).

Нормативно-правові акти, якими керувався суд.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Частиною 1 статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 даного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 2 статті 18 Закону).

Частини 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України суд враховує положення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім цього, суд зауважує, що відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відтак, суд бере до уваги положення статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, згідно з якими кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Надаючи оцінку аргументам начальника районного відділу ДВС, викладених у поданні, та долученим до подання документам на їх підтвердження, суд зауважує, що начальником районного відділу ДВС не надано переконливих доказів наявності в ОСОБА_1 умислу на ухилення від виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судового рішення, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон.

Також, ініціатором подання не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 дійсно свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Крім цього, матеріали справи не містять підтвердження про належне повідомлення ОСОБА_1 старшим державним виконавцем про відкриття вищевказаного виконавчого провадження.

Обставина неодноразового перетину ОСОБА_1 кордону держави Україна на виїзд і на в`їзд не є достатньою підставою стверджувати про наявність у нього умислу на ухилення від виконання грошових зобов`язань за рішенням суду. Більше того, суд зауважує, що з інформації ДПС прослідковується, що більшість виїздів ОСОБА_1 за межі України були короткотривалими (не більше трьох місяців).

У матеріалах подання відсутні достатні докази використання начальником районного відділу ДВС всіх наданих їй законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судових рішень, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми або вичерпаними.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також зважаючи на недоведеність начальником районного відділу ДВС наявності обставин, що свідчать про ухилення божником ОСОБА_1 від виконання судового рішення та обставин, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання чи на тривалий час з метою ухилення від виконання цього судового рішення, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення подання.

Керуючись статтями 260, 261, 441 ЦПК України, суд

постановив:

Судове засідання у справі за поданням начальника Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прусік Ольги Петрівни про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа проводити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відмовити у задоволенні подання начальника Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прусік Ольги Петрівни про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя А.І. Павлів