Єдиний унікальний номер 341/1174/21
Номер провадження 2/341/697/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 серпня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

представниці позивача Глембіцької Т. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

встановив:

02 липня 2021 року представник ОСОБА_2 в інтересах Івано-Франківського обласного центру зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача кошти в розмірі 25918,16 грн та сплачений судовий збір.

Позовна заява обгрунтована тим, що відповідачка, перебуваючи на обліку у Галицькій районні й філії Івано-Франківського районного центру зайнятості з 16 вересня 2020 року до 04 березня 2021 року та з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року, незаконно отримала допомогу по безробіттю в сумі 25918,16 гривень. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача кошти в розмірі 25918,16 гривень та сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 09 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, у якій роз`яснено відповідачці право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання призначено на 05 серпня 2021 року.

У судове засідання з`явилась представниця позивача ОСОБА_3 . Відповідачка не з`явилась, хоча повідомлена про розгляд справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 16 липня 2021 року (а. с. 40).

Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.

Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомленою, а документи їй врученими.

Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачи, оскільки вона повідомлена належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та просила їх задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представниці позивача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд установив, що відповідно до змісту позову 16 вересня 2020 року у Галицьку районну філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості (далі - Центр зайнятості), з метою пошуку роботи звернулась відповідачка ОСОБА_1 , якій з 16 вересня 2020 року відповідно до наказу від 16 вересня 2020 року № НТ200916 Центр зайнятості надав статус безробітної та призначив відповідачці допомогу по безробіттю (а. с. 7-10).

Відповідно до розрахунку доходу за період перебування на обліку у Галицькій районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, а саме з 16 вересня 2020 року до 04 березня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю у сумі 24838,16 гривень (а. с. 20).

Відповідно змісту акта розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 22 квітня 2021 року № 198 (а. с. 18-19) підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з 02 вересня 2020 року, згідно з наказом від 28 серпня 2020 року № 1756-К про прийняття на роботу (а. с. 17) та з 16 вересня 2020 року припинила трудові відносини у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до наказу від 01 вересня 2020 року № 2161-З-П про припинення трудового договору (а. с. 15).

Позивач 18 травня 2021 року направив відповідачці повідомлення про повернення коштів, копію наказу Івано-Франківського обласного центру зайнятості щодо повернення коштів від 14 травня 2021 року № 187 у розмірі 25918,16 гривень, копію розрахунку та реквізити щодо повернення коштів (а. с. 13-14), які відповідачка отримала 20 травня 2021 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 11). Однак, будь-яких доказів про те, що відповідачка повернула позивачу виплачену їй допомогу по безробіттю в розмірі 25918,16 гривень відповідачка суду не надала.

Згідно з копією наказу від 28 серпня 2020 року № 1756-К про прийняття на роботу підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТзОВ ТВК «Львівхолод» та прийнята на роботу з 02 вересня 2020 року до 16 вересня 2020 року на період відсутності основного працівника касиром торговельного залу у магазин «Рукавичка», що у АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Відповідно до копії наказу від 01 вересня 2020 року № 2161-З-П про припинення трудового договору підтверджується, що ОСОБА_1 з 16 вересня 2020 року припинила трудові відносини у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України (а. с. 15). Тобто, 16 вересня 2020 року був останнім робочим днем відповідачки.

Отже, враховуючи викладене, відповідачка ОСОБА_1 , подавши неправдиві відомості щодо себе, які впливали на умови призначення і виплати їй матеріального забезпечення, а саме приховала факт перебування у трудових відносинах з ТзОВ ТВК «Львівхолод» станом на 16 вересня 2020 року одночасно постановлена на облік як безробітна в Галицькій районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 16 вересня 2020 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстрований безробітний особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" особи працездатного віку особи віком від 16 років, які не досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, враховуючи викладене вище, відповідачка ОСОБА_1 на дату набуття статусу безробітної, а саме 16 вересня 2020 року належала до зайнятого населення та не мала права ставати на облік як безробітна у Центрі зайнятості та отримувати матеріальне забезпечення (допомогу по безробіттю).

Пунктами 6 та 8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248 передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У разі неповернення коштів у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачка умисно не повідомила Галицьку районну філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості про перебування з 02 вересня 2020 року до 16 вересня 2020 року у трудових відносинах з ТзОВ ТВК «Львівхолод», чим порушила положення частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що призвело до призначення та виплати їй допомоги по безробіттю, а тому з неї на користь позивача необхідно стягнути 24838,16 гривень незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 16 вересня 2020 року до 04 березня 2021 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача 1080,0 гривень отриманої допомоги по безробіттю за період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року, то суд виходить з такого.

08 квітня 2021 року до Центру зайнятості з метою пошуку роботи повторно звернулась відповідачка ОСОБА_1 , якій з 08 квітня 2021 року надано статус безробітної, відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» та з цього дня призначено виплату допомоги по безробіттю. За період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року відповідачці виплачено допомогу по безробіттю у сумі 1080,0 гривень.

В цій частині позов обгрунтований положенням абзацу третього пункту 32 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792 (далі Порядок), відповідно до якого для осіб, попередня реєстрація яких припинена відповідно до абзаців вісімнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку, перереєстрація можлива лише за умови повернення коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, та не раніше ніж через 90 календарних днів з дня припинення попередньої реєстрації. Це ж в судовому засіданні підтвердила представниця позивача.

Як установлено відповідно до змісту позову ОСОБА_1 05 березня 2021 року припинила реєстрацію як безробітна та знята з підстав передбачених абзацом першим підпункту 1 пункту 30 Порядку, а саме з підстав працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту).

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 припинила реєстрацію у Центрі зайнятості не з підстав, передбачених абзацами вісімнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку, а з підстав, передбачених абзацом першим підпункту 1 пункту 30 Порядку.

Отже, положення абзацу третього пункту 32 Порядку не підлягають застосуванню у цих спірних правовідносинах і на їх підставі не може бути стягнуто кошти за період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року в сумі 1080,0 гривень.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, положення абзацу 3 пункту 32 Порядку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі і не можуть бути правовою підставою для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Івано-Франківського обласного центру зайнятості отриманих коштів у сумі 1080,0 гривень за період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року.

Водночас суд зазначає про те, що жодних доказів щодо неправомірного постановлення відповідачки ОСОБА_1 на облік та отримання коштів за період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року у сумі 1080,0 гривень позивач суду не надав.

Таким чином, суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, дійшов висновку про недоведеність обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідачки отриманої допомоги по безробіттю за період з 08 квітня 2021 року до 25 квітня 2021 року в розмірі 1080,0 гривень, що є підставою для відмови у цій частині позову.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2175,41 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості грошові кошти в розмірі 24838 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 16 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості витрати зі сплати судового збору у розмірі 2175 (дві тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 41 копійка.

У іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його скасування.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2021 року.

Сторони:

позивач: Івано-Франківський обласний центр зайнятості, місцезнаходження за адресою: вул. Деповська, 89-а, м. Івано-Франківськ, .

відповідачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя:М. Р. Мергель