Провадження № 2/522/2468/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Одесі у порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про зняття арешту з земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: просив звільнити земельну ділянку АДРЕСА_1 з-під арешту, який накладений на підставі Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року, номер запису про обтяження 11838463.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, в якому усе своє майно заповідав позивачу. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова №8/2020 щодо майна ОСОБА_3 . Після відкриття спадкової справи стало відомо, що майно спадкодавця накладені обтяження, які позбавляють позивача можливості оформити спадщину.

Окрім цього, позивачем вказано, що відповідно до Ухвали Малиновського місцевого суду м. Одеси від 31.10.2002 року у справі №2-989/03 з метою забезпечення позову ОСОБА_2 було накладено арешт на дачний будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходяться дачні будівлі. 13 травня 2003 року суддею Малиновського міського суду м. Одеси Джабурия А.В. було постановлено Ухвалу про затвердження мирової угоди по справі № 2-989/03. 17 жовтня 2003 року була постановлена Ухвала Малиновського міського райсуду м. Одеси у справі №2-989/03, якою було скасовано Ухвалу Міського Малиновського райсуду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року у вигляді арешту на дачну будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, даною Ухвалою Малиновського міського райсуду м. Одеси у справі №2-989/03 від 17 жовтня 2002 року заходи забезпечення позову ОСОБА_2 були скасовані лише частково, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 скасовані не були.

Також зазначає, що відповідно до ч. В п. 2 Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року у зв`язку з наміром будівництва комплексу санаторію-профілакторію знесенню підлягали незаконно зведені громадянами індивідуальні садово-дачні будівлі по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Проте, вказаний санаторій-профілакторій побудовано не було, а будинки, які належали громадянам не були знесені, земельні ділянки, на яких планувалось його розташування, були надані у власність громадянам. Проте, оскільки заборона відчуження, передбачена в Рішенні Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05.06.1980 року не була скасована, її наявність перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно на позивача.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 24 лютого 2021 року.

У судове засідання 24 лютого 2021 року з`явився представник позивача, відповідачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Розгляд справи відкладено на 31 травня 2021 року. Відповідно до інформації Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач ОСОБА_2 не значиться зареєстрованою по Одесі та Одеській області, про виклик до суду її повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та направлено судову повістку на останню відому адресу проживання, яка повернулася за закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідач Одеська міська рада повістку про виклик до суду отримав.

У судове засідання 31 травня 2021 року з`явився представник позивача, відповідачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Розгляд справи відкладено на 04 серпня 2021 року. Також до суду повернувся конверт з судовою повісткою на судове засідання, яке призначене на 31 травня 2021 року, адресований відповідачу ОСОБА_2 , з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, про виклик до суду ОСОБА_2 повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування.

Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20 січня 2020 року.

На випадок смерті ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений 27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д. за № 122, відповідно до якого усе своє майно, яке йому належало та яке йому буде належати на день смерті, де б воно не було і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_1 .

На день смерті ОСОБА_3 залишилось майно, яке складається з земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0679 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :52:005:0101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №46680396 від 30. Жовтня 2015 р. та дачного будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209494467 від 19.05.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З метою прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М., якою була заведена спадкова справа №8/2020 щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59509330 від 20 лютого 2020 року та Довідкою щодо спадкоємців по спадковій справі №54/02-14 від 25 лютого 2020 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1. Ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 4.12 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі усіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п.4.15 Глави 10 Порядку). Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (п.4.17 Глави 10 Порядку).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №218729723 від 03 серпня 2020 року, вбачається що на майно ОСОБА_3 було накладено обтяження а саме:

- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 11838463 (відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: реєстраційний номер обтяження 8386824; зміст характеристика обтяження: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр №2684-2020 року), накладений на підставі Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року на земельну ділянку АДРЕСА_1 ;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8386798 накладений на підставі Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року на дачний будинок АДРЕСА_1 ;

- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 37053238 (відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: реєстраційний номер обтяження 8144351; додаткові відомості про обтяження: № реєстра:2726-22, внутр. №3F01163A23EF2E2B552B, накладений на підставі Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського місцевого суду м. Одеси знаходилася справа №2-989/03 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та додатковим позовом про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до Ухвали Малиновського місцевого суду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року у справі №2-989/03 з метою забезпечення позову ОСОБА_2 було накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_5 ; дачний будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходяться дачні будівлі.

13 травня 2003 року суддею Малиновського міського суду м. Одеси Джабурия А.В. було постановлено Ухвалу про затвердження мирової угоди по справі № 2-989/03. Відповідно до умов Мирової угоди сторони дійшли згоди розділити спільно нажиту квартиру АДРЕСА_5 , шляхом її продажу. ОСОБА_3 зобов`язувався виплати ОСОБА_2 кошти за відчуження вказаної квартири у розмірі 20000 доларів США, а позивачка повинна була написати розписку про отримання казаних коштів. Згідно з п. 6 Мирової угоди ОСОБА_2 зобов`язувалась не пред`являти до ОСОБА_3 в подальшому ніяких претензій з яких би то не було зобов`язань, які мали місце до дня затвердження вказаної Мирової угоди, при умові виконання Відповідачем вимог даної угоди.

Відповідачем, ОСОБА_3 , умови Мирової угоди були виконані в повному обсязі, а саме ним було виплачено ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, що підтверджується Розпискою, написаною ОСОБА_2 власноручно 25.07.2003 року, зміст якої досліджений під час розгляду справи.

17 жовтня 2003 року була постановлена Ухвала Малиновського міського райсуду м. Одеси у справі №2-989/03, якою було скасовано Ухвалу Міського Малиновського райсуду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року у вигляді арешту на дачну будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, даною Ухвалою Малиновського міського райсуду м. Одеси у справі №2-989/03 від 17 жовтня 2002 року заходи забезпечення позову ОСОБА_2 були скасовані лише частково, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 скасовані не були.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи; клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

14 вересня 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси позивачем було подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року у справі №2-989/03 вказана цивільна справа у встановленому законом порядку знищена за строком зберігання, що виключає розгляд цієї заяви по суті.

У зв`язку з тим, що скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_2 не є можливим, позивач змушена звернутися до суду із позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Керуючись ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої у п. 2 Постанови пленуму ВССУ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавець, ОСОБА_3 виконав усі свої зобов`язання перед відповідачем, ОСОБА_2 , арешт, накладений за заявою відповідача в рамках розгляду справи про поділ спільного майна подружжя підлягає скасуванню.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до ч. В п. 2 Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року у зв`язку з наміром будівництва комплексу санаторію-профілакторію знесенню підлягали незаконно зведені громадянами індивідуальні садово-дачні будівлі по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Згідно п. 9 Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року УВС міськвиконкому, Київському та Приморському міськвиконкомам, Одеському міжгородському бюро технічної інвентаризації, Першій нотаріальній конторі, у зв`язку з наміром зносу, оформлення продажу, поділів і інших видів відчуження повністю або частково житлових і дачних будівель, перерахованих в п.п. 3 і 4 даного рішення, а також прописку громадян в цих домах і обмін житлових площ було припинено.

Керуючись положеннями вказаного рішення планувалось будівництво санаторію-профілакторію і місцерозташування земельної ділянки та будинку, які належать померлому ОСОБА_3 , мало ввійти в межі вказаного санаторію-профілакторію. Проте, вказаний санаторій-профілакторій побудовано не було, а будинки, які належали громадянам не були знесені.

Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №361 від 22 жовтня 2020 року «Про втрату чинності рішень виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів щодо заборони відчуження об`єктів нерухомості» було визнано таким, що втратило чинність Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року «Про надання дозволу Міністерству нафтової промисловості (замовник - Управління придніпровськими магістральними нафтопродуктами) проектування санаторію-профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В. Фонтану». Після отримання вказаного рішення позивач звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради з заявою про припинення обтяження. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 246425691 від 01 березня 2021 року вбачається, що обтяження 37053238 припинено. Виходячи з викладеного, суд приймає відмову позивача від позовних вимог в частині звільнення майна з-під арешту, накладеного на підставі Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №358 від 05 червня 1980 року «Про надання дозволу Міністерству нафтової промисловості (замовник - Управління придніпровськими магістральними нафтопродуктами) проектування санаторію-профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В. Фонтану».

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 391, 1216 - 1218, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.4, 7, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 245, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Звільнити нерухоме майно, а саме земельну ділянку АДРЕСА_1 з-під арешту, який накладений на підставі Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2002 року, номер запису про обтяження 11838463 (відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: реєстраційний номер обтяження 8386824; зміст характеристика обтяження: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр №2684-2020 року).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 серпня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена