Справа № 442/6150/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1380/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , звернулися з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 11 січня 2020 року на автодорозі Стрий-Моршин по вул. Б. Хмельницького в селі Довге Стрийського району Львівської області автомобіль «RENAULT TRAFIК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого він помер на місці події. Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 30 червня 2020 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Стверджують, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від вини, тому відсутність вини водія та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє його від відшкодування шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки. Зазначають, що понесли глибокі моральні страждання та тяжкі психологічні переживання у зв`язку з втратою рідної людини, які продовжують тривати, що спричинило їм значну моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 400 000 грн. З наведених підстав просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 200 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_4 200 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з ОСОБА_1 10 500 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2021 року, з врахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 50 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , 50000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , у стягненні з ОСОБА_1 на їх користь витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 в рівних частках 5 625,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 2812,50 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами застрахована у ПрАТ АСК «Скарбниця» згідно полісу № АО2144124 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі недостатності страхової виплати. Вважає, що загальний розмір моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинам, відтак розмір страхового відшкодування становить 56 676 грн., тобто по 28 338 грн. кожному з позивачів. Вказує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового випадку на страхувальника суперечить меті інституту страхування. Звертає увагу, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2020 року у справі № 461/8020/20 стягнуто з ПрАТ АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_3 28 338 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, а рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року у справі № 461/7966/20 стягнуто з ПрАТ АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_4 28 338 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою. На думку апелянта оскаржуваним рішенням суду з ОСОБА_1 повторно стягнуто суму моральної шкоди на користь кожного з позивачів в сумі 28 338 грн., яка вже була стягнута з ПрАТ АСК «Скарбниця». На думку апелянта, відповідач мав би сплатити різницю між встановленим судом розміром моральної шкоди та страховою виплатою, тобто по 21 662 грн. кожному. З наведених підстав просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 21 662 грн., та на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до 21 662 грн.

Додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2021 року не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги, що діти потерпілого безумовно зазнали моральних страждань, спричинених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, однак враховуючи відсутність вини відповідача, а також те, що причиною настання ДТП стали обставини, пов`язані із діями пішохода, в крові якого згідно висновку експерта виявлено етиловий спирт в кількості 1,87% (проміле), виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачів по 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження № 0000015 від 12.01.2020, 11 січня 2020 року приблизно о 18:00 год на автодорозі Стрий - Моршин по вул. Б.Хмельницького у с. Довге Стрийського району Львівської області, автомобіль марки «Renault Trafik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , вякий помер на місці ДТП. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно довідки про причину смерті померлого ОСОБА_6 , така наступила у зв`язку з тим, що пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем.

У висновку експерта №17 зазначається про те, що згідно висновку експерта №225/2020-т судово-токсикологічної експертизи крові з трупа ОСОБА_6 , 1964 року народження, виявлено етиловий спирт в кількості - 1,87 % (проміле).

Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Вольського О.М. від 30 червня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 11 січня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Згідно зазначеної постанови слідчого причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали обставини, пов`язані із діями пішохода ОСОБА_6 , який вибіг на проїзну частину дороги на такій відстані до автомобіля марки «Renault Trafik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якій його водій ОСОБА_1 вже позбавлений технічної можливості зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду, тим самим попередити настання наїзду, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які би перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та її наслідками у вигляді загибелі потерпілого.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , 1997 р.н. та ОСОБА_5 , 2004 р.н., є дітьми загиблого ОСОБА_6 , зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , довідкою виконкому Станківської сільської ради, згідно якої неповнолітній син ОСОБА_5 був на утриманні батька, заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2013 року.

Згідно довідки Стебницького професійного ліцею від 19.08.2020, ОСОБА_5 дійсно навчається у вказаному ліцеї з 02.09.2019 по 14.96.2022.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Оскільки особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а ОСОБА_1 , як володільцем джерела підвищеної небезпеки, на якого законом покладено обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не доведено належними та допустимими доказами, що потерпілий ОСОБА_6 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, незважаючи на відсутність його вини.

Закриття щодо ОСОБА_1 кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, оскільки аналізуючи зміст постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року колегія суддів не встановила умислу у діях потерпілого ОСОБА_6 , який би виключав відповідальність ОСОБА_7 за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, як і не встановила обставин непереборної сили.

І оскільки ОСОБА_1 не довів налженими та допустимими доказами, що шкоду завдано внаслідок умислу потерпілого чи внаслідок непереборної сили, саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану смертю ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю .

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень абз. 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що сам факт загибелі ОСОБА_6 спричинив моральні страждання його дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що свідчить про під ставність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що діти загиблого ОСОБА_6 зазнали моральних страждань та переживань, усвідомлюючи втрату батька, рідної та дорогої їм людини, який загинув у віці 55 років, раптова, несподівана загибель батька внаслідок ДТП була для них непомірним стресом, який вони пережили, дізнавшись про його загибель, його передчасну смерть у такому віці, розумінням та усвідомленням втрати його назавжди, розумінням дітей того, що назавжди позбавлені можливості відчувати любов та підтримку батька.

Враховуючи вищенаведене, глибину моральних переживань та душевних страждань дітей, яких вони зазнали, пережили та переживають, втративши найдорожчу, найближчу, найріднішу людину - батька, який їх виховував, підтримував, оберігав, любив, що трагічно загинув внаслідок ДТП, відсутність умислу потерпілого чи непереборної сили, враховуючи вимоги розумності та справедливості, зважаючи на обставини загибелі ОСОБА_6 , грубу його необережність, яка сприяла настанню ДТП, перебування його на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, часткове відшкодування моральної шкоди ПрАТ АСК «Скарбниця» в розмірі по 28338.00 грн. кожному з синів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що на відшкодування моральної шкоди, завданої дітям смертю потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з ОСОБА_1 слід стягнути по 50000.00 грн.

Доводи ОСОБА_1 , його представника про те, що з відповідача на користь кожного з синів на відшкодування моральної шкоди слід стягнути по 21662.00 грн., як різницю між розміром відшкодування моральної шкоди, визначеної судом в розмірі 50000.00 грн. і розмірами стягнутого Галицьким районним судом м. Львова страхового відшкодування на відшкодування моральної шкоди в розмірі 28338.00 грн., не можуть братися до уваги, оскільки саме позивачі вправі визначати розмір завданої моральної шкоди, яку позивачі визначили в розмірі по 200000.00 грн. на кожного, розмір якого суд першої інстанції суттєво зменшив та визначив в розмірі по 50000.00 грн. на кожного з дітей.

Враховуючи вищенаведені обставини, встановлені судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, незважаючи на відсутність його вини у ДТП, має сплатити дітям кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, який враховуючи фактичні обставини справи, встановлені судом, визначив розмір моральної шкоди по 50000.00 грн. на кожного, яка підлягає стягненню безпосередньо з відповідача, не враховуючи при цьому розмір страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, виплаченого ПрАТ АСК «Скарбниця» в розмірі по 28338.00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.