Провадження 2/127/2873/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, в якому, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути на її користь з відповідача 451 474,83 гривень, з яких 41 484,62 гривень 3% річних від прострочених сум та 409 990,21 гривень втрати від інфляції за період з 05.07.2021 року по січень 2021 року.

Позов мотивований тим, що Пенсійний Фонд в січні 2021 року виконав рішення суду та перерахував розмір пенсії, донарахував і виплатив різницю між належною до виплати пенсією та фактично виплаченою пенсією в розмірі 220 390 гривень. Відтак Пенсійний Фонд, починаючи з 05.07.2011 року по грудень 2021 року, щомісячно недонараховував пенсію позивачу. Незаконно затримана різниця між належними до виплати пенсією і фактично виплаченою пенсією протягом тривалого часу через інфляційні процеси знецінювалася, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У строк, визначений судом для надання відповідачем відзиву на позовну заяву, на адресу суду надійшло клопотання від представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області Кудрик Я.О. про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вивчивши доводи клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд зважає на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року у справі №232/1608/12, розглянутої в порядку адміністративного судочинства, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії при переведенні із наукової пенсії на пенсію за віком в частині застосування величини оцінки одного року страхового стажу в 1,35% та застосування індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії величиною 2,28248; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 при переведенні із наукової пенсії на пенсію за віком з 05.07.2011 р. згідно з вимогами ст. ст. 24 ч. 2, ч. 4, 25 ч. 1, 27 ч. 2, 40 ч. 1, 45 ч. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при цьому: відновити ОСОБА_1 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення її пенсії величиною 2,45214 за період трудового стажу 415 місяців до 19.07.1993 року; оцінку одного року страхового стажу, що визначена в 1,35 % застосувати лише до одного місяця стажу у системі персоніфікованого обліку з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року; двоскладовою формулою розрахунку обчислити ОСОБА_1 пенсію за віком за 415 місяців до 19.07.1993 року і за один місяць з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р. в системі персоніфікованого обліку; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою пенсією та належною до виплати пенсією згідно з ст. ст. 24 ч. 2, ч. 4, 25 ч. 1, 27 ч. 2, 40 ч. 1, 45 ч. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.07.2011 року по день перерахунку (а.с.10-12).

Згідно звіту про виконання судового рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області від 18.01.2021 року сума донарахованих ОСОБА_1 коштів за період з 05.07.2011 року по листопад 2020 року становить 220 390,63 гривень, яка була виплачена позивачу в грудні 2020 року (а.с.20-21).

Позивач, вважає, що зволікання виконання відповідачем рішення суду призвело до знецінення належних їй до виплати коштів, що є підставою для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,

по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У відповідності до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином, на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними, зокрема, але не виключно, у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі №638/1620/20.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу, що позов з наведеним вище предметом має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 255, 259-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження в справі №127/17008/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про перерахунок пенсії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства Вінницьким окружним адміністративним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: