Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"03" серпня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Маріуполя. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.04.2012 р. по справі № 0520/3929/2012 за ОСОБА_2 визнано право користування квартирою АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 18.04.2012 року. Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 , у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - квартиронаймач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син квартиронаймача на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.04.2012 р. по справі № 0520/3929/2012. Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади міста Маріуполя, у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.05.2012 року. 29 жовтня 2020 року комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_3 у присутності селищного голови сел. Сартани ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 - барачного типу. Зі слів ОСОБА_5 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мешкають більше 4 років. Квартира зачинена та ніким не використовується. Окрім цього, квартиронаймачами не відкривалися особові рахунки у «КК «Комунальник», ККП «Маріупольтепломережа», КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, а відповідно комунальні послуги за вказаною адресою не надаються. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають у квартирі понад шість місяців без поважних причин, не сплачують комунальні послуги та не забезпечують належне утримання квартири, він вважається таким, що втратили право користування жилим приміщенням. На теперішній час, реєстрація відповідачів, які фактично не проживають у спірному житловому приміщенні, перешкоджає виконавчому комітету Маріупольської міської ради, як органу, який наділений повноваженнями з управління об`єктами жилого фонду, розпорядитися жилими приміщеннями, виділивши їх у встановленому законодавством порядку, особам, які потребують поліпшення житлових умов.

На підставі викладеного, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду повідомлялися належним чином, у тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причину неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, неодноразово не з`являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення.

Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Маріуполя.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.04.2012 р. по справі № 0520/3929/2012 за ОСОБА_2 визнано право користування квартирою АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 18.04.2012 року.

Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 , у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - квартиронаймач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син квартиронаймача на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.04.2012 р. по справі № 0520/3929/2012.

Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади міста Маріуполя, у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.05.2012 року.

29 жовтня 2020 року комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_3 у присутності селищного голови сел. Сартани ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 - барачного типу. Зі слів ОСОБА_5 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мешкають більше 4 років. Квартира зачинена та ніким не використовується.

Судом встановлено, що квартиронаймачами не відкривалися особові рахунки у «КК «Комунальник», ККП «Маріупольтепломережа», КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, а відповідно комунальні послуги за вказаною адресою не надаються.

У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають у квартирі понад шість місяців без поважних причин, не сплачують комунальні послуги та не забезпечують належне утримання квартири, він вважається таким, що втратили право користування жилим приміщенням.

На теперішній час, реєстрація відповідачів, які фактично не проживають у спірному житловому приміщенні, перешкоджає виконавчому комітету Маріупольської міської ради, як органу, який наділений повноваженнями з управління об`єктами жилого фонду, розпорядитися жилими приміщеннями, виділивши їх у встановленому законодавством порядку, особам, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Зазначені правила статей 71 та 107 ЖК Української РСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Положення цієї статті застосовуються до правовідносини, які виникли між власниками житла (на праві приватної власності) та членами їх сім`ї.

При вирішенні спорів про виселення з наданням іншого житла або без такого при користуванні гуртожитками або квартирами, які не належать користувачеві на праві приватної власності, а також між власниками житлового приміщення (за умови наявності права приватної власності на таке жиле приміщення) з вимогами виселення осіб, які не є членами сім`ї власника, положення статті 405 ЦК України не застосовуються.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , більше 4 років за відсутності будь-яких домовленостей із представником власника та законних підстав на збереження за ними житла, ніяких обов`язків щодо утримання квартири не несуть, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283, ст.ст.15, 18, 71, 72 ЖК України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1135 грн. з кожного, а всього - 2270,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А. М. Іванченко