Справа № 185/3008/21
Провадження № 2/185/2097/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання - Молчанової Н.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/3008/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 600 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої професіональним захворюванням при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позову зазначає наступне.

З 21 лютого 2000 року по 10 травня 2000 року працював на шахті «Тернівська» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті. З 31 травня 2001 року по 31 травня 2002 року, з 17 січня 2005 року по 19 квітня 2005 року та з 8 серпня 2006 року по 15 квітня 2007 року позивач працював на шахті «Західнодонбаська» того ж підприємства електрослюсарем підземним 3-го розряду з повним робочим днем у шахті. 3 16 квітня 2007 року по 09 червня 2010 року та з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2012 позивач працював на тому ж підприємстві на тій же шахті на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5- го розряду з повним робочим днем в шахті. З 01 січня 2013 року позивач працював на тому ж підприємстві у ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5-го розряду з повним робочим днем в шахті. 03 липня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою. Прізвище ОСОБА_1 позивач має з 14 жовтня 2013 року, а до цього мав прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААА № 060968 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу лікування медикаментозного та санаторного.

Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 29 березня 2021 року серії 12ААВ № 124036 позивачу встановлена третя група інвалідності, протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в сумі 600 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито загальне позовне провадження по вищевказаній справі.

27.05.2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Вважає, що позивач до початку роботи був ознайомлений з умовами праці, з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслдки їх впливу на здоров`я. 10.02.2021 Українським НДІ промислової медицини в м. Кривий Ріг у позивача виявлені професійні захворювання, однак такий висновок позивач до матеріалів справи не долучив. Відповідач вважає, що позивач не має права на компенсацію моральної шкоди, оскільки 03.07.2020 останньому була нарахована та виплачена компенсація немайнової (моральної) шкоди у сумі 27490,05 грн, та 03.08.2020 у сумі 2197 грн. Також позивач надав заяву про відсутність претензій щодо відшкодування моральної шкоди від 02.07.2020. Тому відсутні підстави для подвійного відшкодування моральної шкоди. Відповідач зазначив, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а саме те, що позивач не надав належних доказів про наявність у нього психічних розладів, в позові відсутнє посилання на необхідні спеціальні знання та навики в галузі медицини, на основі яких можна зробити оцінку психічного стану позивача, за відсутності у справі зазначених доказів немає підстав стверджувати про заподіяння моральної шкоди. Не встановлені негативні зміни у психічному стані особи. Третя група інвалідності позивача є робочою, позивачу не протипоказана фізична праця.

09.06.2021 представник позивача надав відповідь на відзив. Зазначив, що виплачені кошти у сумі 27490,05 є вихідною допомогою, 2197,00 грн - матеріальною допомогою. При підписанні заяви позивачем 02.07.2020 про відсутність претензій щодо моральної шкоди та укладання відповідної угоди від 02.07.2020 позивачу не було відомо, що стан його здоров`я погіршився саме у зв`язку з виконанням трудових обов`язків на підприємствах відповідача. А дізнався про професійне захворювання 04.03.2021 при отриманні примірника акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4. Тому наполягав на задоволенні позову.

30.06.2021 відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що позивач при звільненні знав про підставу звільнення - стійка втрата працездатності, що підтверджується медичним висновком МСЕК. Вважає, що факт виявлення професійного захворювання сам по собі не є психотравмуючим фактором. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мотуз О.В. позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення відповідно до письмових заяв по суті справи, зазначив, що предметом спору є завдана моральна шкода внаслідок шкоди здоров`ю, питання психічного стану позивача не є предметом розгляду, і позивач не зазначає про жодні зміни в психічному стані, після звільнення з підприємства відповідача за станом здоров`я позивач більше ніде не працював. Моральна шкода завдана після встановлення МСЕК факту та відсотків втрати позивачем працездатності, всі заяви та угоди підписані до цього, враховуючи їх суперечності, не мають відношення до цього спору, угода, підписана позивачем 02.07.2020 взагалі не є угодою, так як не містить прав та обов`язків сторін, вина підприємства як роботодавця в завданні моральної шкоди встановлена актом п-4 . Сума моральної шкоди в розмірі 600 000 грн. визначена позивачем з особистих міркувань.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву, заявив, що позов не визнає в повному обсязі, надав пояснення відповідно до письмових заяв по суті справи, вважає, що моральна шкода може бути завдана та повинна підтверджуватись лише змінами у психічному стані, таких змін у позивача не має, призначена йому програма реабілітації та лікування не містить підтвердження змін у психічному чи психологічному стані позивача та відповідних призначень та висновків лікарів, експертиза не проводилась. Вважає, що моральна шкода позивачу була сплачена виплатами у сумі 27490,05 грн та 2197 грн, також позивачу виплачуються страхові виплати, та сума моральної шкоди, заявлена позивичем, значно перевищує одноразову допомогу, яка була сплачена Фондом, вважає, що стягнення моральної шкоди повністю замінює соціальні виплати, робить їх неврахованими. Вважає, що спричинення моральної шкоди позивачем не доведено, виплату моральної шкоди позивач отримав в липні 2020 року, про що написав заяву та підписав угоду від 02.07.2020. В позові просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 21 лютого 2000 року по 10 травня 2000 року працював на шахті «Тернівська» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, з 31 травня 2001 року по 31 травня 2002 року, з 17 січня 2005 року по 19 квітня 2005 року та з 8 серпня 2006 року по 15 квітня 2007 року позивач працював на шахті «Західнодонбаська» того ж підприємства електрослюсарем підземним 3-го розряду з повним робочим днем у шахті. 3 16 квітня 2007 року по 09 червня 2010 року та з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2012 позивач працював на тому ж підприємстві на тій же шахті на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5- го розряду з повним робочим днем в шахті. З 01 січня 2013 року позивач працював на тому ж підприємстві у ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» на посаді підземного машиніста гірничих виїмочних машин 5-го розряду з повним робочим днем в шахті.

03 липня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі наказу №1251 від 03.07.2020.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021 (Форма П-4) ОСОБА_1 має діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН Другого ступеня (J44; J43.8), Остеоартроз у поєднанні з періатрозом колінних і ліктових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періатроз (ПФ другого ступеня) (М17-М19); Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (Н90.3).

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 серії 12ААА №060968 від 29.03.2021 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 45% на період з 22.03.2021 до 01.04.2022. (а.с. 14)

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 серії 12ААВ №124036 від 29.03.2021 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності з 22.03.2021 до 01.04.2022, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с. 15)

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021, затвердженого начальником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області О.В. Бондаренко, встановлено, що у ОСОБА_1 виникло хронічне професійне захворювання за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого. Управління комбайном, обслуговування та ремонт устаткування в зоні дії обладнання: комбайн УКД 200-250, комплекс 1КД-90, конвеєр СП-251, перевантажувач ПТК-1. Шкідливі умови праці встановлені дільниці з видобутку вугілля №3 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с. 11-13)

Згідно із розрахунковим листом за липень 2020 ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу у сумі 27490,05 грн, одноразову допомогу (ОднДопЗвілПенсЗаПіг) у сумі 27490,05 грн, матеріальну допомогу за заявою у сумі 2197,00 грн. (а.с. 53)

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

В судовому засіданні встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 20 років, та звільнення за станом здоров`я 03.07.2020 до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 29.03.2021, позивач на інших підприємствах не працював.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що позивачу була сплачена моральна шкода виплатами в липні 2020 року, про що позивачем написано заяву та підписано угоду від 02.07.2020, та позивач отримав страхові виплати, а стягнення моральної шкоди, на його думку, робить їх неврахованими, так як зазначені обставини є припущеннями, особистими тлумаченнями представником відповідача проведених виплат, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, так як ні заява від 02.07.2020, ні угода від 02.07.2020, ні розрахунковий лист за липень 2020 року не містять жодних даних, чи значень сплати, чи обов`язку сплати відповідачем на користь позивача будь-якої суми моральної шкоди, завданої професіональним захворюванням при виконанні трудових обов`язків. Крім того, суд критично оцінює зазначені заяву та угоду так як вони містять суперечливі дані, а саме - підписані 02.07.2020, та містять в собі посилання (дописані ручкою) на акт форми п-4 від 04.03.2021.

Позивачем надано належні та допустимі докази (довідки МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2021), щодо встановлення інвалідності та 45% втрати працездатності саме внаслідок професійного захворювання.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 45 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 45000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 450,00 грн.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», , місце знаходження: вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград Дніпропетровська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (сорок п`ять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 450,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином..

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко