Справа № 727/1059/21
Провадження № 2/727/733/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі :

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань Дужич Я.І.

розглянувши, в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до відповідачів: Чернівецької міської ради (м.Чернівці, Центральна площа, 1), ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку, ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до до відповідачів: Чернівецької міської ради; ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку

В обґрунтування позовних вимог наводить аргументи про те, що він на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2019 року є власником житлового будинку АДРЕСА_3 . Відповідно до технічного паспорта виготовленого 20 лютого 2019 року будинковолодіння по АДРЕСА_4 складається житлового будинку літ. А 1968 рік побудови, мансарди літ. 1973 рік побудови, убиральні літ. Ж та огорожі, воріт загального користування № 1-2. До ухвалення рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2019 року, вказаний вище житловий будинок був у складі спадкового майна - будинковолодіння за АДРЕСА_4 , яке складалося із 5-ти житлових будинків, що встановлено рішенням суду. Вказує, що нещодавно (2021 році), їй стало відомо, що територія земель по АДРЕСА_4 надається учасникам антитерористичної операції, оскільки пунктом 3 рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 08.12.2017 року № 1021 названо нові вулиці в масиві житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською м. Чернівці, детальний план території, якого затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 АДРЕСА_5 ; після чого, на адресу Чернівецької міської ради нею було направлено заяву від 08.04.2019 р. з проханням зупинити питання розподілу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 та після затвердження рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 детального плану території АДРЕСА_5 та відповідно до схеми розміщення земельних ділянок АДРЕСА_4 вбачається, що земельна ділянка, якою користується позивач розділена на наступні земельні ділянки, зокрема за кадастровим номером :20:003:1851 по АДРЕСА_6 надано - ОСОБА_3 та кадастровим номером :20:003:1845 по АДРЕСА_7 надано було відповідачу.

Зазначає, що після затвердження рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року № 428/16 детального плану території АДРЕСА_5 , земельна ділянка позивача, якою він користувався межує із земельними ділянками № НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 , власниками яких є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Посилається на те, що по земельній ділянці кадастровий номер :20:003:1851 по АДРЕСА_6 , яку надано - ОСОБА_3 прийняті наступні рішення, а саме - пунктом 1.3 рішення Чернівецької міської ради 50 сесії VII скликання від 24.02.2018 року за № 1166 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення та зміну цільового призначення земельних ділянок» ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_6 та пунктом 43 рішення Чернівецької міської ради 73 сесії VII скликання від 07.11.2019 року за № 1942 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність та надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення та передати ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_6 , площею 0,0500 га (кадастровий номер :20:003:1851) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01). Вказує, що 28 лютого 2019 року на підставі вищевказаного рішення Чернівецької міської ради 73 сесії VII скликання від 07.11.2019 року за № 1942, ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер :20:003:1845площею 0,0478 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_7 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214534212 від 01.07.2020 року. Вважає, що рішеннями Чернівецької міської ради про затвердження ОСОБА_3 технічної документації та передачі йому у власність земельної ділянки порушуються його права на користування земельною ділянкою, оскільки вказані земельні ділянки перебували користуванні та призначалися для обслуговування житлового будинку, споруд за АДРЕСА_4 та при виготовлені технічної документації на земельну ділянку було допущено зміну межі земельної ділянки, а він та його сусіди не підписували акт про погодження меж. Просить визнати недійсним пункт 1.10 рішення Чернівецької міської ради 50 сесії VII скликання від 24.02.2018 року за № 1166 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення та зміну цільового призначення земельних ділянок» про надання дозволу ОСОБА_3 на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_6 .

Рух справи

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.02. 2021 року відкрито провадження у вищенаведеній справі за правилами загального позовного провадження.

26.02.2021 року представник Чернівецької міської ради спрямувала на адресу суду відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотання зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали , на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб ). Міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативних правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративних територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га за адресою АДРЕСА_6 надавався в порядку визначеному рішенням Чернівецької міської ради від 30.04.2015 року № 1602. Докази того що позивач є належним землекористувачем відсутні , оскільки позивач не надав правовстановлюючі документи що йому належить оспорювана земельна ділянки. Та з огляду на вищезазначене земельна ділянка на АДРЕСА_6 розташована в межах населеного пункту м.Чернівців не відноситься до земель приватної власності і її розпорядником виступає Чернівецька міська рада. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

31.03.2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду за № 219 та протколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 31.03. 2021 року справу за № 7272/1059/21 було передано на розгляд судді Слободян Г.М.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.04. 2021 року прийнято суддею Слободян Г.М. справу до свого провадження та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04. 2021 року підготовче провадження у вищенаведеній справи закрито.

В судове засідання, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відповідно сторони не з`явилися, відомостей про поважність причини неявки повідомили наступне.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, попередньо спрямували до суду заяву, згідно якої просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 відомостей про поважність причини неявки в судове засідання не надав.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Досліджені докази та застосовані норми права

Судом належними доказами по справі встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року № 727/11487/18 залишено у власності ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_4 ( а.с.14-15).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок літ.А, загальною площею 72,2 кв.м. житлова площа 41 кв.м. що заходиться за адресою АДРЕСА_4 ( а.с.16).

20 лютого 2019 року на садибний індивідуальний житловий будинок, що заходиться за адресою АДРЕСА_4 виготовлено технічний паспорт на ім`я ОСОБА_1 ( а.с.17-19)

Згідно рішення п. 3, 44 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 08.12.2017 року №1021, названі нові вулиці в масиві житлової забудови , обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською, детальний план території якого затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради 14.08.2017 року №428/16, а саме згідно п. 3.1 - АДРЕСА_5 ( а.с.20-21).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.08.2017 року №428/16, затверджено проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях. Визначено, що проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Горіхівською та Вашківською в м. Чернівцях є невід`ємною складовою частиною містобудівної документації генерального плану міста Чернівців ( а.с.22).

Згідно заяви мешканців будинковолодінь АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_4 . 22-Г адресованої департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради , останні посилаючись на рішення Шевченківського , районного суду м. Чернівці від 11.01.2019 року, відповідно до якого вони є власниками зазначених будинковолодінь, просять усі питання стосовно розподілу землі за адресою АДРЕСА_4 , зупинити і на розгляд по заявах учасників АТО не виносити ( а.с.23)

Відповідно до п.1.3 рішення 50 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 24.02.2018 року №1166 вирішено надати дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( а.с.25-26)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.0500 га ( кадастровий номер :20:003:1851, що розташована за адресою АДРЕСА_6 ( а.с.27).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.04.2017 року за ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано право власності на земельну ділянку під будинковолодінням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 2529 кв.м.(а.с.95-99)

Відповідно до рішення №704 ввиконкому Чернівецької міської Ради депутатів трудящих від 14 червня 1954 року, вирішено зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу № 498 лишки присадибних ділянок в розмірі 4851 кв.м., залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів будівельного кварталу, що згідно з додатком до згаданого рішення знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .(а.с.93-94).

Судом також, встановлено судом земельна ділянка кадастровий номер :20:003:1851 за адресою АДРЕСА_6 , площею 0,0500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, номер запису про право власності 30543531, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 на момент прийняття оскаржуваних рішень перебувала у комунальній власності.

Позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.01.2019 року є власником житлового будинку АДРЕСА_4 (а.с.14-15). Вказаний будинок входив до спадкового майна: будинковолодіння АДРЕСА_4 .

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення ЧМР №1371 від 08.08.2018 року будинковолодіння АДРЕСА_4 було єдиним та не було розподілене на різні будинки з різними поштовими адресами.

У якості підстави звернення до суду позивачі посилались на те, що спірна земельна ділянка була зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_10 на підставі рішення виконкому ЧМР від 14.06.1954 року, за реєстровим № 9588 від 01.12.2005 року, що підтверджують схематичним планом земельної ділянки.

З Витягу з рішення №704 виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 червня1954 року вбачається, що за землекористувачами домоволодіння АДРЕСА_4 вирішено зареєструвати 2529 кв.м. Виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 4851 кв.м., згідно вказаного рішення, залишено у тимчасовому користуванні землекористувачів будівельного кварталу № 498, що згідно додатку до рішення знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

В якості підстави звернення до суду, позивач посилається на те, що спірна земельна ділянка, що була передана на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_11 була зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_12 на підставі рішення виконкому ЧМР від 24.02.2018 року, спадкоємцем якого він є.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до спадкоємців переходять лише ті права, якими був наділений спадкодавець.

Згідно ч.2,ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Судом окрім наведеного з матеріалів справи встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було задоволено. Визнано за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по 1/10 частці у кожного земельної ділянки, що знаходиться під будинковолодінням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 2529 кв.м. в порядку спадкування, а також по 1/10 частці житлового будинку літ.А, загальною площею 163,5 кв.м. та господарських споруд.

Вказаним вище рішенням підтверджено, що спадкодавцю ОСОБА_14 на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.06.1954 року надано у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_4 , площею 2529 кв.м.. Земельна ділянка площею 2087 кв.м. у власність спадкодавцю не передавалась. Спадкоємці у справі №727/1491/17 з вимогами щодо передачі їм у порядку спадкування прав на земельну ділянку, площею 2087 кв.м. не звертались.

Позивач у визначеному законом порядку до Чернівецької міської ради з клопотанням про одержання у користування земельної ділянки кадастровий номер :20:003:1851, площею 0,0500 га по АДРЕСА_6 не звертався.

Доводи позивача про наявність у спадкодавця ОСОБА_15 речового права на вказану земельну ділянку є безпідставними та спростовуються рішенням № 704 виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14.06.1954 року та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.04.2017 року у справі №727/1491/17. Будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у спадкодавця ОСОБА_15 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування земельною ділянкою кадастровий номер :20:003:1851, площею 0,0500 га, суду надано не було.

Окрім того, суд зауважує, що максимальний строк тимчасового користування земельною ділянкою, відповідно до вимог законодавства становить 50 років, а отже таке право не могло існувати у спадкодавця на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради від 14.06.1954 року.

Доказів наявності у спадкодавця ОСОБА_16 права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :20:003:1851 без встановлення строку суду надано не було.

Суд враховує, що принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Будь-яких порушень спеціальних норм земельного законодавства щодо безоплатного набуття у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 допущено не було.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема й безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.( ст. 81 ЗК України).

Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частинами першою і другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом наведених правових норм судовому захисту підлягають порушені права власника (користувача) земельної ділянки. Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Як вже було зазначено судом, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Водночас ч.ч 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із дослідженої судом копії схематичного плану земельної ділянки по АДРЕСА_4 вбачається, що загальна площа земельної ділянки за вказаним будинковолодінням становить 4616 кв.м., в тому числі: під будинком та господарськими будівлями 415; під двором 357; під садом -1957; під городом 1887; надлишки 2087.

На зворотному боці схематичного плану зазначено, що земельну ділянку, площею 2559 кв.м. на підставі рішення Виконкому Чернівецької міської ради від 14.06.1954 року зареєстровано за ОСОБА_10 .

З витягу з рішення №704 виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 червня1954 року вбачається, що за землекористувачами домоволодіння АДРЕСА_4 вирішено зареєструвати 2529 кв.м. Виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 4851 кв.м., згідно вказаного рішення, залишено у тимчасовому користуванні землекористувачів будівельного кварталу № 498, що згідно додатку до

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 41 Постанови від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц (провадження N 14-28цс20) зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при тлумаченні поняття "майно" розуміє не тільки "наявне майно", але й цілу низку інтересів економічного характеру. В практиці Європейського суду з прав людини розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які дістають правову охорону як майно.

На думку суду, у позивача не виникло ні "законне сподівання", ні "законний інтерес" на набуття вищевказаної землі в аспекті її права на мирне володіння зазначеним спірним нерухомим майном, яке гарантовано ч. 1, 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такий "законний інтерес" на набуття у власність землі не є чітко обґрунтованим в межах національного законодавства та судової практики його застосування (аналогічний висновок сформульований у п. 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 вересня 2004 року у справі "Копецький проти Словаччини" та у п. 103 рішення ЄСПЛ від 27 травня 2010 року у справі "Сагхінадзе та ніші проти Грузії"), а "законне сподівання" на її набуття позивачем у власність в межах даної справи не відбувалося в межах та за підстав, визначених виключно у національному законодавстві, або на підставі юридичного акту певного органу стосовно майнового інтересу (такий висновок сформульований у п. 51 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії"), оскільки за усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі N 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 в справі N 545/808/17 та від 19.06.2018 в справі N 806/2982/17), рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Одним із основних аргументів позивача про незаконність оскаржуваного рішення Чернівецької міської ради полягає у його невідповідності і порушенні при його прийнятті принципів забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю, закріплених у пунктах "б", "ґ" статті 5 ЗК України.

Суд враховує, що викладені у пунктах 77 - 79 висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц за якими неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам та не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу, сформовані щодо суті спору у справі, яка була передана Великій Палаті, фактичні обставини якої відрізняються від даної справи, оскільки у справі, що розглядалася Великою Палатою дозвіл на розробку проекту землеустрою першим отримав позивач, і спірні правовідносини склалися щодо набуття права користування землею на умовах оренди, а не передання у власність у межах норм безоплатної приватизації. Хоча, на думку суду, положення про конкурентне надання землі слід ураховувати і у разі приватизації, але з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема дій особи, на скасування права власності якої по суті спрямований позов.

Водночас, за викладеними у цій же Постанові висновками (п. 40) щодо виключної правової проблеми, для вирішення якої справа передавалася на розгляд Великої Палати, слідує, що коли особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом положень статей 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу - остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Європейський суд, означає: що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення

Таким чином, відповідно до принципу юридичної визначеності остаточне рішення правомочного суду яке вступило у законну силу є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У розумінні цього принципу спір вирішено і він не має переглядатися до безмежності.

Безумовне дотримання принципу юридичної визначеності вбачається із справ Європейського Суду з прав людини, зокрема, справа " Осовська та інші проти України", "Устименко проти України".

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Висновки

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 92, 93, 116, 118, 123, 125 ЗК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до відповідачів: Чернівецької міської ради (м.Чернівці, Центральна площа, 1), ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2021 року.

Суддя Слободян Г.М.