Дата документу 12.08.2021 Справа № 314/5161/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 314/5161/18 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження №22ц/807/2072/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 27 березня 2010 року підписав заяву № б/н.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

На підставі вищенаведеної заяви, відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 , останньому було відкрито кредитний рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну Умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 10000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою Банку.

Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

АТ КБ «ПриватБанк» у позові зазначали, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 липня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 56230,73 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9930,27 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 41646,62 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1500 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2653,84 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2010 року у розмірі 56230,73 грн. станом на 30 липня 2018 року та 1762 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошову суму у розмірі 56230,73 грн. на відшкодування заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. судового збору.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року скасовано.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

28 січня 2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Договором № б/н від 27 березня 2010 року в розмірі 20500,52 грн. (9930,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10570,25 грн.;) заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2010 року в сумі 20500,52 грн. та 1762 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що 27 березня 2010 року ОСОБА_1 , окрім анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, підписав також довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» у якій сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок погашення кредитної заборгованості. Доводи ОСОБА_1 , щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки, як встановлено з виписки по рахунку відповідача, сума заборгованості за тілом кредиту виникла з 26 липня 2015 року, проте 12 січня 2016 року, ОСОБА_1 , здійснено оплату на суму 1915,77 грн., що свідчить переривання позовної давності. З позовом Банк до суду звернувся 06 листопада 2018 року. Розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року, та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судом з нього заборгованість стягнуто за неіснуючим кредитним договором, оскільки з АТ КБ «ПриватБанк» скаржник кредитний договір не укладав та не підписував. До позовної заяви копію кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» надано не було.

Так, дійсно, 27 березня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та отримав від позивача грошові кошти в розмірі 10000 грн., проте, вказані кошти ОСОБА_1 повернув банку повному обсязі, що підтверджує доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості. Натомість, з розрахунку вбачається, що кошти, які були повернуті в рахунок запозичених коштів, були зараховані банком як сплата пені, штрафів та процентів. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що анкета-заява не містить будь-якої інформації про умови, правила та порядок кредитування, тобто про істотні умови укладеного кредитного договору. Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифи банку, про які зазначається в анкеті-заяві, ОСОБА_1 не читав, спеціаліст банку їх не надавав, що підтверджує відсутність підпису ОСОБА_1 на будь-якому примірнику Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також примірнику Тарифів банку, зокрема, на наданих до справи Умовах. При цьому, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка містить окрему інформацію про умови кредитування, ОСОБА_1 не підписував і не отримував, підпис, який міститься у цій довідці належить не ОСОБА_1 , виконаний іншою особою.

Посилаючись на правову позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), ОСОБА_1 вважає безпідставними доводи АТ КБ «ПриватБанк» про можливість розцінювати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, як складову частину кредитного договору. За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів, пені та штрафів, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просять залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначають, що окрім анкети-заяви, ОСОБА_1 також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Вказана довідка підтверджує, що відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування щодо сплати процентів, пені та штрафів за договором. Тобто, сторонами погоджені усі істотні умови договору. Також АТ КБ «ПриватБанк» зазначають, що розрахунок відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту надано не було.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, що 27 березня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11).

З вищезазначеної заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом у розмірі 6000 грн. (т. 1 а.с. 11, зворот).

З довідки про видачу кредитних картко, вбачається, що ОСОБА_1 27 березня 2010 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 10/13, та 22 листопада 2013 року кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/17 (т. 1 а.с. 135).

Відповідно до висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19), виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.

Так, в матеріалах справи міститься виписка по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (т. 1 а.с. 129-134).

Крім того, ОСОБА_1 визнається факт отримання від АТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів у розмірі 10000 грн., що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи також вбачається, що в день підписання анкети-заяви, 27 березня 2010 року ОСОБА_1 також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (т. 1 а.с. 12).

У зазначеній довідці, сторони узгодили розмір відсоткової ставки за користування кредитом, який дорівнює 3% на місяць (36% на рік).

Вищевказаною довідкою сторонами також погоджено відповідальність у вигляді пені, штрафів та комісії за несвоєчасне погашення заборгованості.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення умов договору.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що підпис у вищевказаній довідці належить не йому, а іншій особі, не можуть бути прийняті колегією суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що підпис в довідці про умови кредитування здійснено не ним, а іншою особою, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Клопотання про призначення експертизи відповідачем також не заявлялось.

За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» доведено право нараховувати проценти за користування отриманими ОСОБА_1 кредитними коштами.

З огляду на вищезазначене, не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що кредитні кошти у розмірі 10000 грн. ним було повернуто АТ КБ «ПриватБанк», проте останній безпідставно спрямував їх на погашення процентів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не мав право нараховувати ОСОБА_1 заборгованість за пенею та штрафами на підставі Умов та правил надання банківських послуг, також є безпідставними, оскільки відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідачем не надавалися докази на спростування даних, вказаних у виписці з рахунку позичальника та не заявлялися клопотання про витребування доказів на підтвердження зазначених заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, докази, які містяться в матеріалах справи, та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, як підстави для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення заявником норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2010 року у розмірі 20500,52 грн., (9930,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10570,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: