Справа № 206/4981/20
Провадження № 2/206/855/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2021 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

в складі:

головуючого-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги,

встановив:

В листопаді 2020 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги в розмірі 7 333 грн. 72 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач фактично проживає, зареєстрований та отримує комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться на балансі Квартирно експлуатаційного відділу м. Дніпро та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 . 16 квітня 2004 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_2 було укладено договір найму службового приміщення, а саме кв. 5 за адресою: АДРЕСА_2 , однак відповідачем не оплачується квартплата та не здійснюється плата за житлово комунальні послуги в результаті чого за період з січня 2016 року по квітень 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 7 333 грн. 72 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження та ухвалено розгляд проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року ухвалено розгляд справи проводити в судовому засіданні з викликом сторін.
Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2021 року позов задоволено.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2020 року та призначено справу до судового розгляду.
19 травня 2021 року позивач подав до суду додаткові пояснення в яких навели розгорнуті розрахунки заборгованості відповідача та навели обґрунтування тарифів на опалення.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.
Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що строки позовної давності не сплинули, адже військова частина в червні 2019 року зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги, тим самим було здійснено переривання перебігу позовної давності, однак ухвалою суду від 10 червня 2019 року було відмовлено у видачі судового наказу.
Заслухавши поянення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в будинку, який знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро та закріплений на праві оперативного управління за Військовою частиною НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_2 разом з членами сім`ї - дружиною та дітьми, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 4 червня 2019 року №545.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 22 липня 2020 року будівлі, які знаходяться за адресою : АДРЕСА_4 є власністю Міністерства оборони України, перебувають на балансі квартирно експлуатаційного відділу м. Дніпро та закріплені на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .
Як слідує з договору найму службового житла в житловому фонді МО України від 16 квітня 2004 року, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , наймодавець військова частина НОМЕР_1 , надала ОСОБА_2 у користування на час служби в військовій частині НОМЕР_1 квартиру АДРЕСА_5 , де взяли на себе зобов`язання надавати комунальні послуги, а наймач ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання вчасно сплачувати квартплату та за інші житлово-комунальні послуги.
Відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті комунальних послуг не виконує, в результаті чого за період з січня 2016 року по квітень 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 7 333 грн. 72 коп., що підтверджується довідкою витягом з особового рахунку № НОМЕР_2 . Дані обставини сторонами не оспорювались.
За результатами аудиторського звіту № 234/3/2/2 аз від 25 січня 2017 року, щодо результатів фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 липня 2013 року по 01 листопада 2016 року, виявлено заборгованість по оплаті мешканцями комунальних послуг на загальну суму 1 022 222, 01 грн. як дебіторську заборгованість та було зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 забезпечити її погашення.

10 червня 2019 року суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено у видачі судового наказу за заявою Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по квартирній платі з ОСОБА_2 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Статтями 66-67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтею 68 Житлового кодексу встановлено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна вата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму житлового приміщення.
Відповідно до п.6.2 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями, які розміщені в казармах і переобладнаних будівлях, здійснюється військовою частиною за рахунок кошторису Міністерства оборони України. Військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення.
Враховуючи, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання по оплаті житлово комунальних послуг в результаті чого за період з січня 2016 року по квітень 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 7 333 грн. 72 коп., за таких обставин суд знаходить вимоги позивача підставними.
Разом з тим відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно з ст. 257 цього ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономінтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний закономінтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В рішенні Верховного суду від 7 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України,заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17).Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з січня 2016 року по квітень 2017 року 4 листопада 2020 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав спливу позовної давності, в зв`язку з заявленням такого клопотання відповідачем по справі.
Керуючись ст.ст. 10,12,81, 141, 164, 263-266, 268, 354 ЦПК України, суд-

вирішив:

В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 (юридичне та фактичне місцезнаходження: АДРЕСА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , МФО 820172, р/р НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 народження ( зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги - відмовити.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 серпня 2021 року.

Суддя: А.В. Плінська