Справа № 368/725/21
У Х В А Л А

Іменем України

"10" серпня 2021 р. Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Кириченко В.І., розглянувши в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічного Акціонерного товариства «МІСТОБАНК» про зняття арешту з майна ,-

ВСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 просила зняти арешт з усього нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2012 року, прийнятої в рамках виконавчого провадження ВП № 30854996 та зареєстрованої 07.02.2012 року за №1213552 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться по АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території колишньої Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Отримуючи свідоцтва про право на спадщину за законом на вище перелічене майно, від нотаріуса дізналася, що все її майно, тепер перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2012 року, накладеного Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького РУЮ в рамках виконавчого провадження №30854996.

В грудні 2016 року та липні 2021 року звернувшись до державної виконавчої служби з питанням надання інформації щодо накладення арешту на її майно та прохання вирішити питання про скасування арешту на майно. На свою заяву отримала відповіді за № 11599 від 22.12.2016 року та за № 12585 від 13.07.2021 року, з яких стало відомо, що на підставі виконавчого листа №2-367/2011 від 17.01.2012 року, виданого Кагарлицьким райсудом про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МІСТО БАНК» заборгованості за кредитом 162371,17 грн. 25.01.2012 року було відкрите виконавче провадження №30854996. Тому в рамках вказаного виконавчого провадження 25.01.2012 року було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно та відомості про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 1213552.

Вищевказане виконавче провадження було завершено 21.12.2012 року державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.47, ст..50 ЗУ "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІУ в редакції від 04.11.2010 року № 2677-УІ, яка діяла на час повернення. Кошти на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості по даному виконавчому провадженні від боржника ОСОБА_1 не надходили. Також, у відповіді зазначено, що надати більш детальну інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки останнє знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення.

Для вирішення даного питання було запропоновано звернутися до суду з метою відновлення моїх порушених прав.

Крім того, повідомлено, що на дату відповідей відносно ОСОБА_1 у провадженні ВДВС немає виконавчих проваджень. Отже, позивач не є боржником. Це підтверджується також витягом Інформації з Єдиного реєстру боржників від 15.07.2021 року.

Також, відповідно до ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчих документів такого характеру на виконання складають три роки, тому строки повторного подання на виконання зазначеного виконавчого документа вже пропущені.

До того ж, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2012 року у п.2 сказано : «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Однак, цей пункт залишився не виконаний, тому що арешт не знятий до цього часу. Але тепер його виконати в позасудовому порядку не можливо, оскільки не передбачено чинним законодавством України. Про те, що Кагарлицьким ВДВС було відкрито виконавче провадження та позивач повинна була сплатити вказану суму нічого не знала. За місцем проживання ніяких документів, чи постанов з ВДВС з вимогою сплатити зазначені кошти не надходили. Крім того, оскільки зазначений кредит брав на купівлю автомобіля та займався розрахунками з банком тепер уже покійний ОСОБА_2 , а позивач була лише його поручителем, та не цікавилася цими питаннями.

Якщо арешт накладено у виконавчому провадженні, він скасовується за ініціативою боржника або іншої зацікавленої особи тільки шляхом звернення до суду. Порядок такого звернення залежить від того, хто звертається з відповідною заявою про зняття арешту:

1) якщо це сам боржник, на майно якого накладено-арешт, скарга подається до суду першої інстанції, який розглядав справу, протягом 10 днів з моменту, коли боржник дізнався про накладення арешту, і розглядається в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. При цьому діяти у такому порядку необхідно, навіть якщо виконавчий документ повернуто стягувачеві, що випливає з позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі №204/2494/20;

2) якщо це інша особа, яка вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, нею подається позов до боржника у виконавчому провадженні про визнання права власності на це

майно і про зняття з нього арешту;

Боржник у виконавчому провадженні звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Суд першої інстанції, з ухвалою якого погодився апеляційний суд, закрив провадження у справі, оскільки позивач е боржником у виконавчому провадженні, тому для нього встановлений інший порядок захисту порушеного права шляхом звернення до суду зі скаргою на дії державного / приватного виконавця, а не в порядку позовного провадження.

Вирішуючи питання забезпечення єдності судової практики (у зв`язку з різною практикою) та залишаючи попередні судові рішення без змін, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі правові висновки.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Установивши, шо позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Постанова Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19)

ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні і має право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом подання позовної заяви і на підставі ст. 186 ч.1 п.1 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 186 ч.1 п.1 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Ухвала є повною і складеною 10.08.2021 року.

Суддя В.І. Кириченко