ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4806/21 Справа № 199/7789/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" посилалися на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №2176928 від 21 квітня 2005 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 31000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим винила заборгованість, яка станом на 07 вересня 2020 року становить 20043 грн. 17 коп. з наступними складовими: 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1408 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. На підставі викладеного АТ КБ "Приватбанк" просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20043 грн. 17 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Звернувшись до суду з цим позовом, АТ КБ "Приватбанк" посилалися на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №2176928 від 21 квітня 2005 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 31000 грн. (а.с. 1-3).

На підтвердження позовних вимог банк надав договір №2176928 від 21 квітня 2005 року про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого позичальник обрав тип карти Visa Classic Credsit, з кредитним лімітом в сумі 2000 грн. Сторони погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом 3 % на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) (а.с.40).

До позовної заяви банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 42-51).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 07 вересня 2020 року становить 20043 грн. 17 коп. з наступними складовими: 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1408 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.12-22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції посилався на те, що відсутня заборгованість за фактично отриманими та використаними позичальником коштами (відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту) та позивачем не доведено порушення його прав зі сторони відповідача, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ "Приватбанк" посилалися на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №2176928 від 21 квітня 2005 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 31000 грн. (а.с. 1-3).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 підписав договір №2176928 від 21 квітня 2005 року про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого позичальник обрав тип карти Visa Classic Credsit, з кредитним лімітом в сумі 2000 грн. Сторони погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом 3% на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) (а.с.40).

До кредитного договору банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 42-51).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 07 вересня 2020 року становить 20043 грн. 17 коп. з наступними складовими: 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18634 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1408 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.12-22).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім заборгованості по кредиту (суму фактично отриманих коштів), відсотки за користування кредитом.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 квітня 2005 року, посилався на витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 квітня 2005 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "Приватбанк" дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк", не довів відсутність заборгованості.

Слід зауважити, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21 квітня 2005 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 квітня 2005 року станом на 07 вересня 2020 року у розмірі 18634 грн. 50 коп. - за тілом кредиту.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам, колегія суддів враховує наступне.

Із заяви позичальника від 21 квітня 2005 року вбачається, що позичальник обрав тип карти Visa Classic Credsit, з кредитним лімітом в сумі 2000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом 3% на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

Слід зазначити, у матеріалах справи наявна довідка банку про видані відповідачу кредитні картки, з якої вбачається, що первісно видана кредитна картка відповідачеві діяла до останнього дня березня 2007 року (а.с.41).

Згідно даних розрахунку заборгованості, банком не було дотримано істотних умов, погоджених сторонами, щодо базової процентної ставки за кредитом.

Станом на 30 березня 2007 року заборгованість відповідача перед банком за відсотками за ставкою, що передбачена умовами договору становить 52 грн. 71 коп.

Суд вважає вказану заборгованість обґрунтованою, оскільки вона відповідає відсотковій ставці, яка передбачалася договором, з умовами якого погодились сторони.

Таким чином, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 30 березня 2007 року у розмірі 52 грн. 71 коп.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" () заборгованість за кредитним договором №2176928 від 21 квітня 2005 року у розмірі 18634 грн. 50 коп. за тілом кредиту, 52 грн. 71 коп. - за відсотками за період з 21 квітня 2005 року по 30 березня 2007 року.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" () судовий збір у розмірі 5255 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2021 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова