Дата документу 12.08.2021 Справа № 334/4979/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/4979/17 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження №22ц/807/1422/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Наше місто», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , КП «Наше місто», про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є відповідальним квартиронаймачем та власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до інформаційної довідки з Дeржавного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 2/3 квартири за вказаною адресою зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частині за кожною.

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначала, що в квітні 2016 року ОСОБА_3 завершила ремонт у своїй квартирі. Після того, почалось залиття квартири позивача у коридорі над входом у санвузел. На неодноразові зауваження відповідач жодним чином не реагувала, пояснюючи, що в неї нічого не протікає і ремонт у санвузлі повторно вона робити не збирається. Позивач викликала співробітників МКП «Основаніє» для встановлення причини протікання.

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2016 року комісією МКП «Основаніє» під час обстеження встановлено, що в коридорі над входом у санвузол наявні сліди залиття та часткове пошкодження краски дверної лутки. Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 стало використання умивальника жильцями кв. АДРЕСА_4 .

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 12 травня 2016 року комісією МКП «Основаніє» під час обстеження встановлено, що в коридорі над входом у санвузол наявні сліди залиття та часткове пошкодження краски дверної лутки. Причину залиття квартири АДРЕСА_3 встановити неможливо в зв`язку з несвоєчасним наданням доступу до інженерних комунікацій кв.5.

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 20 травня 2017 року комісією МКП «Наше місто» під час обстеження встановлено, що в коридорі над входом у санвузол наявні сліди залиття та часткове пошкодження краски дверної лутки, частково демонтовано пластикові панелі, відшарування штукатурки 0,7 кв.м. Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 використання сантехнічними пристроями жильцями кв. 5.

Посилаючись на наведені обставин, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 7560 грн. та моральну шкоду в розмірі 60000 грн., витрати на проведення звіту в розмірі 3000 грн., витрати на виклик працівників МКП «Основаніє» - 120,43 грн. та судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що акти від 11 квітня 2016 року, 12 травня 2016 року, 20 травня 2017 року, надані позивачем, не відповідають вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207. У зазначених актах не відображено присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони (позивача) та з боку винної (відповідача) при складанні вказаних актів, не зазначені прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди, конкретні причини залиття. В актах також відсутні висновки щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Тому ці акти не можуть бути належними і допустимими доказами заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що у наданих позивачем актах, наявний повний опис зміни обстановки квартири АДРЕСА_4 , що можливо зробити тільки під час доступу до квартири АДРЕСА_4 , а отже, ОСОБА_3 була обізнана про ситуацію з залиттям квартири АДРЕСА_3 , яка розташована знизу.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Проте, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювана шкоди.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_3 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджується відомостями з витягу Дeржавного реєстру речових прав на нерухоме майно, що ОСОБА_1 , є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на 2/3 квартири за вказаною адресою зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частині за кожною. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8а-9).

Встановлено також, що 04 квітня 2016 року комісія в складі працівників КП «Основаніє» провела візуальний огляд технічного стану квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття за зверненням мешканця. На момент обстеження комісією встановлено: квартира АДРЕСА_3 ремонт в квартирі проводився 13 років тому. Коридор - стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються сліди залиття над дверним прорізом (вхід в санвузол) S?1м2 та часткове відшарування масляного забарвлення дверної лутки; квартира АДРЕСА_4 розташована вище квартири АДРЕСА_3 : в квартирі виконане перепланування, санвузол розширено за рахунок коридору, встановлені додаткові сантехприлади (біде, душова кабіна). Трубопроводи замінені на пластик, не є видимими, стіни облицьовані кахлем. У районі проходження стоякових трубопроводів обладнано технологічне вікно, течі стояків труб не виявлено. Звернень від мешканців на несправності сантехнічних приладів не надходило.

11 квітня 2016 року зафіксована повторна заявка до служби 15-80 від мешканця квартири АДРЕСА_3 - крапельна теча зі стелі. Виходом на місце встановлено - коридор - стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються сліди залиття над дверним прорізом (вхід в санвузол). У місці намокання в квартирі АДРЕСА_3 , у вище розташованій квартирі АДРЕСА_4 встановлений умивальник. Система трубопроводів не проглядається, зашита, облицьована кахлем.

На підставі вищенаведеного, комісією в складі працівників КП «Основаніє» складено акт від 11 квітня 2016 року, у висновках якого зазначено, що встановити причину залиття квартири АДРЕСА_1 не видається можливим. Імовірно залиття відбувається при використані мешканцями квартири АДРЕСА_4 вмивальником (а.с. 11).

Відповідно до акту від 12 травня 2016 року комісія в складі працівників КП «Основаніє» провела повторний огляд стану квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , під час якого у квартирі АДРЕСА_3 встановлено сухі сліди залиття на дверним отвором у санвузол, часткове відшарування фарби з дверної лутки, у квартирі АДРЕСА_4 мешканцями виконаний демонтаж кахлю в місці розташування трубопроводів. Течій не виявлено. У висновках акту комісією зазначено, що на момент обстеження, течій на внутрішньо квартирній розводці квартири АДРЕСА_4 не виявлено. Встановити причину залиття квартири АДРЕСА_3 із вище розташованої квартири, яке відбулося 11 квітня 2016 року не в`являється можливим у зв`язку з несвоєчасним наданням доступу до інженерних комунікацій мешканців квартири АДРЕСА_4 (а.с. 10, зворот).

В акті комісії КП «Наше місто» від 20 травня 2017 року зазначено, що зі слів мешканців квартири АДРЕСА_3 залиття відбувається неодноразово. У висновках зазначено, що залиття квартири відбувається з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 імовірно при використанні сантехнічними приладами. Для визначення причини залиття мешканцю квартири АДРЕСА_4 необхідно надати доступ працівникам аварійної служби до розведення холодного гарячого водопостачання та каналізації (демонтувати кахель на підлозі і стінах в місцях розводки трубопроводів) (а.с. 10).

Посилаючись на вищенаведені акти, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 , зокрема, матеріальну шкоду, а саме збитків, завданих квартирі АДРЕСА_1 , від затоплення. Згідно з висновку про вартість об`єкту оцінки, розмір збитків станом на 27 червня 2017 року становить 7560 грн. (а.с. 12).

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що в актах, наданих позивачем, не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, яка допустила таке залиття. В актах вказано про ймовірне затоплення належного позивачу житлового приміщення з квартири АДРЕСА_4 та неможливість встановити причину затоплення. Крім того, в акті від 12 травня 2016 року зазначено, що після виконаного мешканцями квартири АДРЕСА_4 , демонтажу кахлю в місці розташування трубопроводів течі не виявлено.

Окрім того, вказані акти ні відповідач, ні особа, яка на той час знаходилась в квартирі АДРЕСА_4 не підписували.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що вказані акти від 11 квітня 2016 року, від 12 травня 2016 рок, від 20 травня 2016 року, не відповідають вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, яка допустила таке залиття, тому цей акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння саме відповідачем ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, і доводи апеляційної скарги щодо належності акту є безпідставними. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття належного йому нежитлового приміщення саме відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували такий висновок суду першої інстанції і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: