Дата документу 04.08.2021 Справа № 326/703/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 326/703/20Головуючий у 1-й інстанції Каряка Д.О.
Пр. № 22-ц/807/808/21Повний текст рішення складено 27.11.2020 року Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1 - 30), в якому просила: - стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 67014,00 грн.; - стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 14892,00 грн.;- стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Страхування» на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 01.09.2018 близько 16.30 години в с. Радолівка Приморського району Запорізької області відбулася ДТП за участю автомобіля «AC-G 3309 АХІ-2» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та мопеда «Delta» під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої водій мопеда ОСОБА_3 та пасажир мопеда ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями були доставлені до КП «Приморська ЦРЛ». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня». Враховуючи наслідки ДТП, позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у втраті годувальника, яким був загиблий для своїх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Спричинена моральна шкода проявилася у тому, що через втрату батька діти позивача перенесли сильні душевні страждання та переживання, вони назавжди втратили свого батька, змінився звичний уклад їх життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АК/8279922, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. 02.10.2019 до відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в якості компенсації у зв`язку із втратою позивачем годувальника в сумі не менше 134028,00 грн. та страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 29784,00 грн., а все разом - 163812,00 грн. Будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_2 володів транспортним засобом «AC-G 3309 АХ1-2», д/н НОМЕР_1 (джерелом підвищеної небезпеки) на момент настання ДТП не на відповідній правовій підставі - немає. 26.12.2019 позивачу було виплачено відповідачем частина страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 67 014 грн. та страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 14 892 грн., що становить 50 % належної до виплати суми страхового відшкодування. Позивач не був повідомлений відповідачем про розмір виплаченого страхового відшкодування та не отримував жодного обґрунтування виплаченої суми. До числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди входять батько загиблого - ОСОБА_5 , син загиблого - ОСОБА_4 та дочка загиблого - ОСОБА_5 . Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від відповідача моральної шкоди, належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 2/3 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 12 : 2/3 * 3 723 грн. = 29 784 грн. Станом на день смерті, право на одержання від загиблого утримання мали його діти: неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати позивачу частка становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/1 * 3 723 грн. = 134 028 грн. Загальний розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 163 812 грн. Відповідач виплатив половину цієї суми в розмірі 81 906 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою в розмірі 81 906 грн. Позивач не є фахівцем в галузі права, а справа є складною і має дуже велике значення для позивача, оскільки внаслідок ДТП загинув годувальник неповнолітнього сина та малолітньої доньки. Виплативши страхове відшкодування в неповному обсязі відповідач порушив законне право позивача на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, тому для захисту своїх прав він був змушений звернутися до адвокатського об`єднання «Автопоміч».

В автоматизованому порядку, для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Каряка Д.О.(а.с. 32).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 33-34) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року (а.с. 114-120) позовну заяву у цій справі задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Страхування» () на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 67014 ,00 грн., суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 14892,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Страхування» () на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 131-138) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивача у цій справі відмовити; вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 155).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03 лютого 2021 року (а.с. 151), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 153). Ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2021 року вищезазначену справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників цієї справи (а.с. 163), з урахуванням навантаженості колегії суддів та щорічної відпустки судді-доповідача (а.с. 170) та суддів-членів колегії в період червень-липень 2021 року.

Позивач в особі свого представника подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 156-158).

У судове засідання 04 серпня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 167, 169), у тому числі позивач позивач ОСОБА_1 через представника Стефківського В.І. , що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с. 168,) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стефківського В.І. надійшло клопотання, в якому останній просив розглянути вищезазначену справу за відсутності його та позивача (а.с. 171).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПрАТ «СК «Страхування» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1193, 1200 ЦК України, ст.ст. 6, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 137, 141, 263-265, 353, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 23.03.2019 року (а.с. 10-13).

Відповідно до вироку, 01.09.2018 року приблизно о 16.30 годині, в світлу пору доби, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним фургоном «AC AC-G 3309 AXI-2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух проїзною частиною по вул. Центральна в с. Радолівка Приморського району Запорізької області в напрямку с. Гюнівка Приморського району. В порушення вимог пункту 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год» і п. 12.9 «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Правил дорожнього руху, ОСОБА_2 рухався у населеному пункті зі швидкістю 64,2 км/год. В цей же час, водій ОСОБА_3 , керуючи мопедом «Delta» без реєстраційного знаку та перевозячи в якості пасажира малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснював рух проїзною частиною по пров. Південному в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Центральна, перед виїздом на яке встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху. Не дотримавшись вимог вказаного дорожнього знаку, не надавши дорогу вантажному фургону «AC AC-G 3309 AXI-2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював рух проїзною частиною по вул. Центральна в с. Радолівка Приморського району Запорізької області в напрямку с. Гюнівка Приморського району, водій ОСОБА_3 виїхав на перехрестя доріг справа по ходу руху водія ОСОБА_2 , що призвело до зіткнення транспортних засобів. В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КП «Приморська ЦРЛ». ІНФОРМАЦІЯ_1 о 06.00 годині ОСОБА_3 помер у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради. Отримані ОСОБА_3 внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Дітьми померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 20, 21).

Згідно з інформацією № 1686/17.19-06-103 від 09.10.2019, наданої Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, по м. Приморську та по Приморському району та за даними Державного реєстру виявлено актові записи: актовий запис про народження № 14 від 07.12.1970 року, складений виконавчим комітетом Гюнівської сільської ради Приморського району Запорізької області на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; актовий запис про смерть № 07 від 08.08.2019 року, складений виконавчим комітетом Гюнівської сільської ради Приморського району Запорізької області на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , при державній реєстрації смерті було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 08.08.2019 року (а.с. 15).

Відповідно до довідки № 1014 від 27.08.2019, наданої Гюнівською сільською радою Приморського району Запорізької області, загиблий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з: співмешканкою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

Згідно із довідкою № 850 від 12.08.2019, наданої УСЗН Приморської РДА Запорізької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в УСЗН Приморської РДА Запорізької області, їй призначена допомога дитині померлого годувальника з 11.09.2018 р. по ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.17).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AC-G А» державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача (а.с.22), що не заперечувалось сторонами у суді у цій справі.

30 вересня 2019 року представником позивача подано до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 7, 8, 9).

З листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № 0/к/цв від 21.12.2019 вбачається, що позивачам було вирішено виплатити відповідно до п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб в сумі 81906 грн., з них: 7446 грн. - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 ; 7446 грн. - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 ; 33507 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника ОСОБА_5 ; 33507 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника ОСОБА_4 (а.с. 53).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ч. 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.09.2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3723,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника становить 134028,00 грн. (3 723 х 36 = 134028,00 грн.).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Коло осіб, яким належить право на одержання відшкодування від відповідача моральної шкоди: батько загиблого - ОСОБА_5 , син загиблого - ОСОБА_4 та дочка загиблого - ОСОБА_5

Дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.09.2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3723,00 грн. Належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 2/3 розміру страхового відшкодування. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачу становить 29784,00 грн. (3723 х 12 / 3 х 2 = 29784,00).

Судом першої інстанції правильно зазначав, що відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на 2, оскільки до спірних правовідносин не мають застосовуватися положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», бо нею регулюються відносини завдання неподільної шкоди іншій (третій) особі спільними діями декількох винних осіб.

Окрім того, судом першої інстанції також зазначено, що доводи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» стосовно того, що Страховиком було вірно застосовано до спірних правовідносин п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб, не ґрунтуються на правильному застосуванні згаданої норми Закону.

П. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Вказане положення щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількох осіб застосовуються у тому випадку, коли шкоду заподіяно внаслідок взаємопов`язаних, сукупних дій декількох осіб. У даній справі відсутні взаємопов`язані, сукупні дії декількох осіб, внаслідок яких заподіяно шкоду. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено ч. 3 ст. 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини.

Суд першої інстанції правильно вважав, що, оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» як на страховику.

Положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, суд першої інстанції правильно вважав помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок ДТП, навіть, за наявності його вини у порушенні вимог ПДР, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки.

Стосовно доводів відповідача щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з тим, що саме груба необережність потерпілого, його нехтування правилами безпеки руху сприяла в даному випадку виникненню ДТП, суд першої інстанції правильно зазначав таке.

За змістом ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено саме ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) без визначення випадків зменшення цього розміру, зокрема, залежно від ступеня вини потерпілого.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до Страховика з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в межах ліміту відповідальності, суд першої інстанції правильно встановив, що зменшенню такий розмір відшкодування не підлягає.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що при нарахуванні страхових виплат позивачу відповідач не посилався на необхідність зменшення відшкодування у зв`язку із наявністю вини потерпілого, мотивувавши відповідний розмір сум, що підлягають виплаті, виключно нормами ст. 36.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач неправомірно застосував норми ст.36.3 Закону, тобто здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі 81906,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, враховуючи клопотання представника відповідача щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу, судом першої інстанції правильно встановлено таке.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Із наданого представником позивача детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 14.05.2020 року, судом першої інстанції було правильно встановлено, що правнича (правова) допомога надавалась у виді: правового аналізу наявних доказів (документів) по справі 2 години - вартість 2000,00 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики 2 години - вартість 2000,00 грн.; написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в т.ч. сторонам) 5 годин - вартість 5000,00 грн. Вартість однієї години адвоката відповідно до укладеного сторонами договору становить 1000,00 грн. (а.с. 27-29).

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яку воно та його представник вважають єдино правильною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та його представники не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» апеляційному суду не надані.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останнє не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 06.08.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.