Єдиний унікальний номер 227/740/21
Номер провадження 22-ц/804/1870/21
Єдиний унікальний номер 227/740/21
Номер провадження 22-ц/804/1870/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Любчик В.М. повний текст рішення складено 07 травня 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди. Позивач просив стягнути з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на свою користь моральну шкоду у сумі 60000 гривень.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» тертя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Бондар А.В. та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без наданням їм всебічної оцінки.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що позивач взагалі не надав доказів, які б свідчили про те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, залишається недоведеним факт заподіяння йому діями саме відповідача моральних чи фізичних страждань, окрім того до позовної заяви не доданий розрахунок розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

У довідки МСЕК відсутній висновок про те, що внаслідок цього ушкодження здоров`я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила ОСОБА_1 ще і наявність факту моральної шкоди, а отже і підстави для подання позову про її відшкодування відсутні.

Наголошує на тому, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є непідтвердженим, необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання позивачу моральної шкоди ти саме ступеню заподіяння моральної шкоди.

Представник ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Бондар А.В., просив рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року скасувати та відмовити в задоволенні позову, або змінити та зменшити суми стягнення моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 60000 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2270 х 100=227 000), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» з 01 листопада 2011 року по 02 вересня 2020 року.

Відповідно до копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі наказу № 167 від 02.09.2020 року було звільнено з ТОВ «Добропіллявугілля» за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.6-7).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді гірника очисного забою, загальний стаж роботи складає 27 років 11 місяців 11 днів, з них 18 років 02 місяці 11 днів за професією, 19 років 10 місяців 27 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За період роботи на шахті імені РСЧА виробничого об`єднання Добропіллявугілля (1994р.-1999р.), на шахті Добропільська ДХК Добропіллявугілля (2000р.-2003р.), на ВСП Шахта Добропільська ДП Добропіллявугілля (2003р.-2011р.), на ВСП Шахта Добропільська ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (2011р.-2012р.), на ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (2012р.-2020р.), ОСОБА_1 піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. На шахті Добропільська ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля умови та характер праці гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля № 1 ОСОБА_1 згідно атестації робочих місць, відповідно до Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248 відносяться по мікроклімату - до 3 класу 1-2 ступеня, по пилу - до 3 класу 3 ступеня, по шуму - до 3 класу 2 ступеня, по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня. Діагноз: основні: 1. хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофібріоз, ЛН I-II ст. (один-два) 2. хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Супутні: відсутні. Раніше хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 виявлено не було. На момент розслідування хворий не працює з 03 вересня 2020 року. Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме фізичних навантажень, робочої пози, пилу; недосконалості технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Згідно виписки з амбулаторної картки, розвиток встановлених профзахворювань хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія встановлені при медогляді у лікувальному закладі Добропільська ЛІЛ у серпні 2020 року. Під час медоглядів було забезпечено своєчасне направлення робітників зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. У зв`язку з частою зміною посадових дільниць, на яких працював ОСОБА_1 встановити винних осіб не уявляється можливим (а.с.8-9).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 092117, ОСОБА_1 встановлено первинно за сукупністю 60% відсотків втрати професійної працездатності з 11.01.2021 року безстроково, 35% за хронічну попереково-крижову радикулопатію, 25% за хронічний бронхіт, дата перегляду не підлягає (а.с.10).

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 851919 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 11.01.2021 року безстроково, причина інвалідності професійні захворювання, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.10).

Також до матеріалів справи додано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 63 від 12.01.2021 року, результати оглядів ОСОБА_1 у лікарнях, копію випісного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 2389, копії протоколів засідань ВКК, копія направлення на консультацію до лікаря спеціаліста пульмонолога в м. Краматорськ, копію магнітно-резонансної томографії, висновок експерта нейрохірурга та інші документи, які свідчать про отримані позивачем на виробництві хронічні професійні захворювання (а.с.11-26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 60000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідки МСЕК від 12.01.2021 року, згідно якої позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60 % за сукупністю та третя група інвалідності (а.с.10-11).

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд також правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення 60000 грн., що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідача про те, що позивач тривалий час працював в шкідливих умовах на різних підприємствах є неспроможними та такими, що не мають правового регулювання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції об`єктивно оцінив надані позивачем докази на підтвердження моральних страждань, а саме: вимушеність звільнення через неможливість за станом здоров`я продовжувати роботу, акт розслідування наявність професійного захворювання 23.12.2019 року ( а.с.8-9), виписки із медичної карти, епікризи та медичні висновки ( а. с. 15-26), висновок які дають підстави для висновку про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди 60000 грн.

Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 17 грудня 2020 року, згідно якого ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. та хронічну попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, захворювання професійні, встановлені вперше.

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано розрахунків, з приводу розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті та те, що розмір відшкодування є завищеним, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності встановлення ІІІ групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив професійну працездатність.

Щодо незгоди особи, яка подала апеляційну скаргу, з визначеним судом розміром компенсації, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 визначений судом у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Наведені в апеляційній скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна