ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1044/21

Головуючий у першій інстанції - Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1145/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 11 червня 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на його користь середній заробіток за час не виплати заробітної плати з 03 грудня 2021 року по 05 квітня 2021 року у розмірі 61709 грн 90 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09 листопада 2010 року по грудень 2020 року він працював на посаді голови Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, його повноваження, як сільського голови, припинились 02 грудня 2020 року у зв`язку з набуттям повноважень селищною радою нового скликання, але він продовжував виконувати обов`язки по передачі матеріальних цінностей до 03 березня 2021 року. Проте, відповідачем заробітна плата за період 01 та 02 грудня 2020 р. та розрахункові виплати здійснено лише 06.04.2021 року та не внесено відповідного запису в трудову книжку. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2020 року по 05.04.2021 року позивачу не виплачено.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі.

Суд виходив з того, що позивачем пред`явлено позовні вимоги з приводу проходження та звільнення з публічної служби, а саме з посади голови Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.19 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Не погоджуючись з даною ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що пред`явлений позов є трудовим спором, а тому повинен розглядатися за положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України.

Особа, яка подає апеляційну скаргу посилається на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» та вважає, що у разі встановлення суперечностей при розгляді і вирішенні справи, суд повинен врахувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містить постанова від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За загальним правилом, передбаченим у частині 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

У відповідності до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України від 07 червня 2001 року «Про службу в органах місцевого самоврядування». Зокрема у статті 1 зазначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Згідно частини 1 статті 10 «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на посади голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад здійснюється шляхом обрання відповідною радою.

Судом встановлено і сторони не заперечували, що згідно з записами у трудовій книжці 09 листопада 2010 року ОСОБА_1 обраний сільським головою Макишинської сільської ради. Прийнято присягу. Присвоєний 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 обраний головою Макишинської сільської ради. Збережено 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування (а.с.13-21). Подальші записи у трудовій книжці позивача відсутні.

Згідно копії рішення першої сесії восьмого скликання Седнівської селищної ради Чернігівського району та області від 02 грудня 2020 року «Про початок повноважень Седнівського селищного голови» ОСОБА_2 обраний на посаду Седнівського селищного голови, склав присягу та вступив на посаду (а.с.23). Рішенням першої сесії восьмого скликання Седнівської селищної ради Чернігівського району та області від 02 грудня 2020 року надано право першого підпису розпорядження рахунками та підписання банківських, касових, бухгалтерських та інших фінансових документах і договорах (угодах) селищному голові ОСОБА_2 (а.с.24).

В подальшому, 12 грудня 2020 року рішенням першої сесії восьмого скликання Седнівської селищної ради Чернігівського району та області реорганізовано шляхом приєднання до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Макишинську сільську раду Городнянського району Чернігівської області (а.с.25).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з 03 грудня 2021 року по 05 квітня 2021 року, оскільки він працював на посаді голови Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області та після припинення 02 грудня 2020 року повноважень, у зв`язку з набуттям повноважень селищною радою нового скликання, з ним не було своєчасно проведено розрахунок при звільненні.

З виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 06 квітня 2021 року йому виплачено заробітну плату Седнівською селищною радою в сумі 3922 грн 97 коп. (а.с.68).

Позивач посилався на те, що у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні відповідач має виплатити станом на 05 квітня 2021 року 61709 грн 90 коп., за 91 робочий день.

Після обрання сільським головою Макишинської сільської ради ОСОБА_1 склав присягу посадової особи місцевого самоврядування, тому позовні вимоги пов`язані з проходженням позивачем публічної служби та виплатою при звільненні з публічної служби середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та заробітної плати, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з юрисдикційністю спору.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №146/579/16-ц (провадження №14-227цс18) та від 06 лютого 2019 року у справі №146/885/17-ц (провадження №14-436цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №607/10429/16-ц (провадження №14-660цс18).

Доводи апеляційної скарги, що пред`явлений позов є трудовим спором, а тому повинен розглядатися за положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки виплати з заробітної плати та середнього заробітку пов`язані з публічною службою ОСОБА_1 на посаді сільського голови. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Доводи апеляційної скарги, що у разі встановлення суперечностей при розгляді і вирішенні справи, суд повинен врахувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містить постанова від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», з посиланням на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм права, що регулюють спірні правовідносини та відхиляються апеляційним судом, оскільки, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, крім іншого, зазначив, що дана справа підсудна Чернігівському окружному адміністративному суду.

Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, що передбачені ст.379 ЦПК України відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: