РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/16473/20

Провадження № 22-ц/4815/723/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач виконавчий комітет Рівненської міської ради

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року у складі судді Харечко С. П., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 00 хвилин, повний текст якого складено 09 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона звернулась до Виконавчого комітету Рівненської міської ради із запитом про надання публічної інформації, зокрема, щодо наявності на території м. Рівне вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте відповіді на запит не було надано. Вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 року у справі №460/3716/20 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 публічної інформації за запитом від 28.04.2020; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28.04.2020; зобов`язано виконавчий комітет Рівненської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Рівне вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, з місцями (орієнтирами) розташування. Із цих підстав просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у 2020 році складає 4 723, 00 грн.. Враховуючи те, що відповідач повинен був надати відповідь на запит у травні 2020 року та станом на серпень 2020 року такої інформації не надав, позивачем здійснено розрахунок моральної шкоди за період з травня 2020 року по серпень 2020 року в розмірі 18 892, 00 грн. (4 723, 00 грн. * 4). Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила позивачці негативні переживання, стан постійної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи та побоювання про майбутній стан здоров`я.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Стягнуто з Виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом громадянина на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків) у разі порушення його прав, передбачених Законами України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації» та обґрунтоване належними, достатніми і достовірними доказами неправомірної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача, у зв`язку чим остання зазнала моральної шкоди. При частковому задоволенні позовних вимог судом враховано характер, глибину та тривалість душевних переживань позивачки, а також принципи розумності та справедливості.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Виконавчий комітет Рівненської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивач посилається на наявність рішення суду, яким визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо ненадання інформації відповідно до його запиту та те, що вказаною бездіяльністю йому завдано моральну шкоду, однак жодних доказів наявності перешкоди в реалізації ним прав і законних інтересів, встановлених Конституцією і Законами України не надано, як і не конкретизовано із зазначенням доказів, порушення реалізації яких саме прав та законних інтересів спричинено бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Додає, що згідно тексту рішення Рівненського окружного адміністративного суду, розгляд справи відбувся за відсутності позивача, судового збору при подачі позову він не сплачував, що свідчить про відсутність інших негативних явищ для позивача як наслідок бездіяльності відповідача. Вважає, що наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Рівненської міської ради не може бути підставою для задоволення позову, оскільки цим рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України, причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою, як і необґрунтовано сам розмір моральної шкоди. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., також просить стягнути з ОСОБА_1 понесені виконавчим комітетом Рівненської міської ради судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Рівненської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Рівне вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповіді на цей запит не було надано.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі №460/3716/20 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 публічної інформації за запитом від 28.04.2020; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28.04.2020; зобов`язано виконавчий комітет Рівненської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Рівне вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, з місцями (орієнтирами) розташування.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Протиправна бездіяльність відповідача встановлена рішенням суду, а тому цей факт не підлягає доказуванню.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги до відповідача тим, що внаслідок його бездіяльності, протиправність якої встановлена в судовому порядку, вона зазнала моральних страждань і хвилювань, стресу та емоційної напруги тощо та була вимушена шукати шляхи для відновлення порушеного права в судовому порядку.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Наявність трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою встановлена у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Факт неправомірності дій відповідача порушення органом місцевого самоврядування виконавчим комітетом Рівненської міської ради строків надання відповіді на запит позивачки встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка зазнала шкоди, яка виявилась у негативних переживаннях, стані постійної напруги, труднощах у виконанні повсякденних обов`язків, тимчасовій відірваності від активного суспільно-політичного життя громади міста, зниженому і нестійкому настрої, нервозності, дратівливості, порушенні сну, гіпертонічних кризах та побоюванні про майбутній стан здоров`я. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях та приниженні честі і гідності з тих підстав, що позивачці довелося присвятити багато часу, енергії і сил для захисту її порушеного права та відновлення душевної рівноваги, що потребувало додаткових вольових та психологічних зусиль, що, в свою чергу, позбавляло позивачку можливості повноцінно працювати, відпочивати, спілкуватися з близькими та приділяти увагу друзям та сім`ї.

Такі обставини не спростовують доводами апеляційної скарги, є встановленими та доведеними обставинами справи.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що запитувана позивачкою інформація їй не надана відповідачем і до часу розгляду цієї справи в суді, хоча рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі №460/3716/20 зобов`язано виконавчий комітет Рівненської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Рівне вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, з місцями (орієнтирами) розташування. Апелянтом ці обставини не спростовані у апеляційній скарзі, що є предметом цього перегляду.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про інформацію», ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про доведеність належними, достатніми та достовірними доказами позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органу місцевого самоврядування позивачці, а стягнення її судом першої інстанції у розмірі, що відповідає засадам розумності та справедливості.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.