Справа № 456/1740/21
Провадження № 2/456/839/2021
РІШЕННЯ

іменем України

22 липня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинокзагальною площею 87,0 кв.м, житловою площею 53,4 кв.м, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . З метою отримання спадкового майна позивач звернувся до державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. із заявою про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. 12 лютого 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходитья за адресою АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспного двору та згідно витягу з погосподарської книги №55 від 24.02.2021 року виданого Стрийською міською радою рахувався за ОСОБА_5 - голова двору, дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 . Таким чином вищевказані особи внаслідок ліквідації колгоспного двору станом на 05.04.1991 року набули у спільну сумісну власність на дане домоволодіння тобто по 1/3 частки кожен. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_7 , у якого залишилась дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , які за законом отримали право на його частку. Позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті та після смерті батька ОСОБА_5 та мами ОСОБА_6 постійно проживав з ними у одному будинку. Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від своєї частки відмовляються та не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на спірний будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачами слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 27.12.1991 року виконкомом Стрийської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрийської міської ради народних депутатів №637 від 19.12.1991 року вбачається, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

З витягу із погосподарської книги с.Діброва №55 від 24.02.2021 року вбачається, що згідно запису в погосподарських книгах с.Діброва, Стрийської міської ради Львівської області, що зберігаються в старостинському окрузі сіл Добряни, Добрівляни, Заплатин, Діброва, будинковолодіння №37 по вул. Яворницького в с.Діброва, Стрийського району, станом на 15.04.1991 року рахувалося за колгоспним двором головою якого був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та членами колгоспного двору були його дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 13.03.2004 року Заплатинською сільською радою Стрийського району Львівській області вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №3.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 28.09.2017 року виконавчим комітетом Заплатинської сільської ради Стрийського району Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №6.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 13.03.2019 року виконавчим комітетом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівській області вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис №13.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 вбачається, що його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З довідки виданої старостою сіл Добряни, Добрівляни, Заплатин, Діброва Стрийської міської ради Львівської області №25 від 26.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 , а син ОСОБА_1 проживав без реєстрації.

З відповідей Стрийської державної нотаріальної контори №158/02-14 від 12.02.2021 року, №159/02-14 від 12.02.2021 року та №160/02-14 від 12.02.2021року вбачається, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів оформлених належним чином на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 не можливо.

З технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_8 05.03.2021 року вбачається, що загальна площа будинку «А-1» 87,0 кв.м, житлова площа 53,4 кв.м.

Згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.3.1). Окрім того, зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

Судом встановлено, що реалізувати своє законне право спадкування в позасудовому порядку позивач не зміг, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, оформлені належним чином, позивач вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від нього причин у видачі такого йому було відмовлено.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо, їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини, що свідчать про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на житловий будинок загальною площею 87,0 кв.м, житловою площею 53,4 кв.м, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2021 року.

Головуючий суддя С. С. Сас