Провадження №22-ц/812/1327/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 490/4101/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 квітня 2021 року під головуванням судді Саламатіна О.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 23 червня 2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн, який в подальшому був збільшений до 32000 грн.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилась, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені у рекламному буклеті, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 17 квітня 2019 року складає 89 892 грн 53коп., з яких 29 312 грн 41 коп. заборгованість за тілом кредиту, 24 962 грн 15 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 30 161 грн 18 коп. пеня за прострочене зобов`язання, 700 грн пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500 грн фіксована частина та 4 256 грн 79 коп. процентна складова.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну заборгованість у розмірі 54 274 грн 56 коп. Також стягнуто судові витрати в розмірі 1 159 грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт зазначала, що суд безпідставно не врахував того, що укладений між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір не містить строку повернення кредиту, процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, та вважала що Банк має право вимагати від неї виконання обов`язку з повернення лише фактично отриманої суми кредитних коштів 29 312грн. 41коп.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 14 зворот).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона згодна з цими умовами.

В подальшому відповідачем на підставі укладеного договору про надання банківських послуг були отримані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, який відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 неодноразово змінювався (а.с.162). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , яка відповідно до положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції (а.с. 157-161).

Відповідно до Довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 була видана кредитна картка 23 червня 2015 року - № НОМЕР_1 - з терміном дії - вересень 2018 року (а.с. 39).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17 квітня 2019 року складає 89 892 грн 53коп., з яких 29 312 грн 41 коп. заборгованість за тілом кредиту, 24 962 грн 15 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 30 161 грн 18 коп. пеня за прострочене зобов`язання, 700 грн пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500 грн фіксована частина та 4 256 грн 79 коп. процентна складова.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо узгодження з нею наданих Банком суду Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт « ІНФОРМАЦІЯ_1 », суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду зазначені Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку наданий Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів та неустойки, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами узгодження з відповідачкою саме того розміру процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки, з яких виходив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заявлячи такі позовні вимоги.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував того, що укладений між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір не містить процентної ставки та умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, є безпідставними, оскільки суперечать висновкам суду, викладеним в оскаржуваному рішенні.

Також не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 29 312грн. 41коп., оскільки підтвердження таких обставин матеріали справи не містять і це не відповідає даним виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , яка є належним та допустимим доказом на підтвердження виконаних клієнтом по картковому рахунку операцій, хоча доведення таких обставин відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України є обов`язком саме ОСОБА_1 .

Отже, відповідачкою існування заборгованості за тілом кредиту у визначеному судом розмірі - 54 274 грн 56 коп. не спростовано.

За такого, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі та роз`яснено, що у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України буде стягнуто з неї в дохід держави.

Витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення (частина друга статті 136 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, з огляду на результати апеляційного розгляду відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 740 грн 00 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 740 грн 00коп. (одна тисяча сімсот сорок гривень 00 копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.