ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/17761/20

Номер провадження: 22-ц/819/1418/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пуляєвої Наталії Сергіївни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року у складі головуючого судді Рядчої Т.І.,

встановив:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пуляєва Наталія Сергіївна, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року з відповідача на користь ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання матері у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19 травня 2016 року. Однак відповідач матеріальну допомогу на утримання матері не надає, аліменти, визначені рішенням суду не сплачує. Станом на 30 вересня 2020 року розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів, відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року, складає 17 574.60грн.

Посилаючись на положення статті 196 СК України, просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання батьків за період з 01 серпня 2019 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 17 574.60грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавство, що регулює спірні відносини не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пуляєва Н.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, на думку скаржника, не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно відхилив та не взяв до уваги, надані стороною позивача докази, які підтверджують, що відповідач неналежно виконує покладені на нього обов`язки утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, оскільки сплачує аліменти нерегулярно, а в 2020 році взагалі перестав сплачувати аліменти.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 липня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Марухненко І.П., посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року з відповідача, ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19 травня 2016 року.

Виконавчий лист №766/3377/16-ц виданий 12 грудня 2016 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19 травня 2016 року знаходиться на примусовому виконанні у Корабельному районному ВДВС у м. Херсоні південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до наданої позивачем копії розрахунку державного виконавця від 03 жовтня 2010 року №71662, станом на 30 вересня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 серпня 2019 року по 30 вересня 2020 року складає 17574.60грн.

Позивачка, яка є матір`ю відповідача і на користь якої останнім сплачуються аліменти звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів та, виходячи з положень статті 196 СК України, яка встановлює, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам заборгованості, оскільки загальна сума пені розрахована відповідно до положень Сімейного кодексу України та висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц складає 36 724.29грн, що перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та виконання такого обов`язку регулюються главою 17 СК України, положення якої не передбачають наявність у одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) при виникненні заборгованості зі сплати аліментів з вини особи, яка зобов`язана їх сплачувати за рішенням суду.

Стаття 196 СК України, якою передбачено що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, міститься у главі 15 СК України, якою регламентовано обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку.

Сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Так, згідно положень статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Оскільки сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції щодо застосування статті 196 СК України викладений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 653/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18), відповідно до якої вимоги статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Пуляєвої Наталії Сергіївни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко