Провадження № 2/522/7360/21
У Х В А Л А

09 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Чернявська Л.М., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання винними в бездіяльності Головне управління поліції в Одеській області, стягнення коштів з Головного управління поліції в Одеській області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання винними в бездіяльності Головне управління поліції в Одеській області, стягнення коштів з Головного управління поліції в Одеській області.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд приходить до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, у заявку із чим має бути залишена без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Позивач разом з позовною заявою надав до суду клопотання, відповідно до якого вказує, що Одеським апеляційним судом позивача визнано неспроможним сплачувати судовий збір у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Враховуючи, що матеріальний стан позивача не змінився, позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору на підставі факту встановленого апеляційним судом.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд, дослідивши копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року по справі № 522/18988/20 приходить до наступних висновків.

Суд критично ставиться до обґрунтованості клопотання про звільнення від сплати судового збору виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що Одеським апеляційним судом встановлено факт неспроможності позивача сплатити судовий збір. Таким чином позивач вказує на преюдиціальність даного факту, як обов`язок для всіх судів, що розглядають справу, приймати без перевірки та доказів факти, які були раніше встановлені та закріплені в судовому рішенні по іншій справі, яке набуло законної сили.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали конкретного формулювання суду обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

За текстом ухвали Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року по справі № 522/18988/20 зазначено «На підставі вищевказаного, вивчивши заявлене клопотання апелянта та дослідивши матеріали справи, а також враховуючи матеріальний стан сторони, вважаю необхідним його задовольнити, оскільки воно ґрунтується на вимогах закону та належних і допустимих доказах, а також забезпечить право особи на доступ до правосуддя».

Таким чином, суд не вбачає встановлення факту неспроможності сплачувати судовий збір у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, а тому у суду відсутні підстави для застосування ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої підставою для звільнення від доказування є саме ч.3 - Обставини, що були встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, необхідно зазначити, що не доведено жодними доказами обґрунтування позивача про те, що з моменту ухвали Одеського апеляційного суду (20.05.2021 року) до подання даної позовної заяви (05.07.2021 року) майнове становище позивача не поліпшилось.

За таких обставин суд вбачає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Приписами ч. 4 статті 177 ЦПК України закріплено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порушення зазначених вимог, до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає ЗУ «Про судовий збір».

Позивачем при звернені до суду заявлені вимоги про визнання Головного управління поліції в Одеській області винним в бездіяльності в результаті чого позивачу заподіяно моральну і матеріальну шкоду в розмірі 500 000 грн. та про стягнення з Головного управління поліції в Одеській області на користь позивача 1 010 750 гривень., а також 500 000 грн. матеріальної шкоди.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, яку завдано, на його думку, бездіяльністю Головного управління поліції в Одеській області. За текстом позовної заяви позивач посилається на ст.. 1176, 1177 ЦК України.

Відповідно до ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Законом передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, яку завдано фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, проте позивачем в позовній заяві не наведено, передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування.

Враховуючи викладене, відповідно до положень частини шостої статті 175 ЦПК України, для правильного вирішення спору позивачеві позивачу у позовній заяві слід зазначити: в чому полягає завдана йому моральна шкода; якими конкретними неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві; з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру; яка правова природа та з чого позивач виходив визначаючи грошову суму в розмірі 1 010 750 грн., які обґрунтування для визначення 500 000 грн. матеріальної шкоди; чи оскаржував позивач бездіяльність зазначеного органу в судовому порядку.

Щодо вимоги стягнення 1 010 750 грн. матеріальної та моральної шкоди суд акцентує увагу, що позивачем не здійснено розподіл загальної суми на суму завданої моральної та суму матеріальної шкоди. Враховуючи, що відшкодування моральної та матеріальної шкоди мають різні правові підстави та різні способи доказування, об`єднання їх позивачем в загальну суму позбавляє можливості дослідити правові підстави та розмір моральної та матеріальної шкоди про яку заявляє позивач.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (В/КЦС від 28 листопада 2018р. у справі № 761/11472/15-ц).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.

Таким чином, після визначення ціни позову, позивачу необхідно сплатити судовий збір у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» з урахуванням встановленого розміру матеріальної та моральної шкоди.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі, в тому числі суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду - означає з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальним правилом статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Слід зазначити, що позивачем у якості відповідачів залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та зазначено адресу відповідача 65014, м. Одеса, вул. Єврейська 12.

Однак, як вбачається з витягу про реєстрацію юридичної особи, зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи Головного управління Національної поліції в Одеській області значиться м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, що належить до території Київського районну міста Одеси.

Другим відповідачем по справі зазначено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Однак досліджуючи позовну заяву суд не вбачає жодних позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Крім того, в позові відсутні зазначення жодних обставин щодо порушення Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області прав позивача.

Таким чином, суд звертає увагу позивача, щодо неприпустимості зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданням цивільного судочинства в розумінні ст. 44 ЦПК України.

Так, відповідно до п.4 ст. 44 ЦПК України Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Таким чином, позивачу необхідно обґрунтувати підсудність справи Приморському районному суду м. Одеси та надати відповідні докази.

З огляду на викладене, суд залишає позовну заяву без руху, та надає позивачу строк для усунення недоліків.

Статтею 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175, 176, і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суд вбачає, що позивачу необхідно усунути недоліки заяви. Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси через канцелярію суду.

Керуючись ст.ст.151,175,177,185 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання винними в бездіяльності Головне управління поліції в Одеській області, стягнення коштів з Головного управління поліції в Одеській області - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Чернявська