ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7281/21 Справа № 212/2192/21 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року, яке ухвалене суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди у зв`язку зі смертю працівника на вирбництві.

Позов мотивовано тим, що батько позивача, ОСОБА_3 , під час виконання трудових обов`язків заступника начальника дільниці №2, 07 лютого 1988 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям.

Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він у віці 6 років залишився без батьківської допомоги, не мав батьківського піклування, любові, у зв`язку з чим позивача постійно пригнічує думка про батька, що негативно позначається на психічному стані, тому просив суд стягнути з відповідача 420 000 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року у задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

На думку апелянта, судом першої інстанції залишено поза увагою, що внаслідок смерті батька позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що призвело до душевних страждань, оскільки втрата батька має незворотні негативні зміні, які відбулись у житті позивача так як він втратив батька у віці років, тому позивач залишився без батьківської допомоги, підтримки, піклування та любові.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком», зазначає про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки фактично вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, при цьому суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є сином ОСОБА_3 (а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 працював на посаді заступника начальника дільниці №2 на шахті «Гвардійська» РУ ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком».

07 лютого 1988 року, при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 4-5).

Згідно п. 11 Акту №6 від 08 лютого 1988 року про нещасний випадок на виробництві, причинами нещасного випадку є установка з небезпечного місця накладного заряду для ліквідації затору у випускній дучці та незадовільна технологічна дисципліна серед інженерно технічних працівників шахти (а.с. 4-зворот).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 08 лютого 1988 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 34 років (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент нещасного випадку були відсутні акти цивільного законодавства, які б регулювали сферу даних правовідносини, у зв`язку із цим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами ст.ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю батька, внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 07 лютого 1988 року.

Як вбачається з матеріалів справи, події, у зв`язку з якими у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце 07 лютого 1988 року, тобто до 01 січня 2004 року до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК України, в редакції 1963 року.

Натомість, діючим на час виникнення між сторонами правовідносин законодавством ЦК України, в редакції 1963 року не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, оскільки ст.440-1 ЦК України, була внесена до ЦК України, в редакції 1963 року, на підставі Закону України "Про «внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян та організації» N 3188-XII 06 травня 1993 року.

Крім того, до набрання чинності зазначеної норми, правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34)., тобто також після виникнення між сторонами правовідносин.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 1 липня 1993 року.

Закон України «Про охорону праці» передбачає, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, однак зазначений Закон введено в дію з дня його опублікування, а саме, 24 листопада 1992 року, тобто також після виникнення між сторонами правовідносин.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що смерть батька позивача ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, та дійшов обґрунтованого висновку, що діючим на той час законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, а стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 у діючий на той час цивільний кодекс України внесена тільки Законом України від 06 травня 1993 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і ст. 440-1 ЦК України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги.

У зв`язку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що внаслідок смерті батька позивачу спричинено моральну шкоду пов`язану із втратою рідної людини, що призвело до душевних страждань, оскільки втрата батька має незворотні негативні зміні, які відбулись у житті позивача так як він втратив батька у віці років, тому позивач залишився без батьківської допомоги, підтримки, піклування та любові, з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини, а також норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: