Справа № 643/9137/19
Провадження № 2/643/328/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судових засідань Петрової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна про визнання права власності на частку у квартирі в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Квартира АДРЕСА_1 обслуговується ЖБК «Брест-1» та згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.04.2006 року належить на праві власності матері - ОСОБА_4 . Згідно довідки, виданої ЖБК «Брест-1» від 04.06.2019 року за №32 пайові внески за квартиру ОСОБА_4 виплачувались з 1975 року по січень 1989 року. У той час вона перебувала у шлюбі з її батьком ОСОБА_3 , що був укладений 12.07.1969 року та розірвано 21.11.1989 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями першої черги за законом на його майно стали: вона- ОСОБА_1 - донька та відповідач ОСОБА_2 - донька. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 .

Відповідно, спадкоємцями першої черги за законом на належне їй майно стали: вона ОСОБА_5 - донька та відповідач ОСОБА_2 - донька. На час смерті спадкодавця ОСОБА_3 , та його колишня дружина ОСОБА_4 були зареєстровані і фактично проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 . Донька спадкодавця ОСОБА_2 (її сестра) у вищевказаній квартирі на час відкриття спадщини не проживала і не була зареєстрована, із заявою про відкриття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталась. 03 травня 2019 року вона звернулась до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який на день смерті постійно проживав за місцем реєстрації у АДРЕСА_2 . 28 травня 2019 року державним нотаріусом Туревською С.О. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з ненаданням документу про право власності ОСОБА_3 на його частку у квартирі. Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності від 05.04.2006 року, виданого Московською районною Радою. Між тим, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у період з 12.07.1969 року по 21.11.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, отже пайові внески за кооперативну квартиру сплачувались під час шлюбу. Виходячи з викладеного, її батько ОСОБА_6 має право на 1/2 частину квартири, хоча за життя не оформив свідоцтва про право власності. Отже, як спадкоємиця першої черги за законом, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом 6-місячного терміну з часу її відкриття, та вважає, що має право на спадкування 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_7 . Оскільки відповідач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 протягом 6-місчного терміну з часу її відкриття не зверталась, отже такого права остання не має.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог ОСОБА_1 , оскільки за життя ОСОБА_3 , не скористався своїм правом здійснити поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Зазначає, що до спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не віднесено квартиру АДРЕСА_1 , адже відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 2006 року, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 . Твердження ОСОБА_1 , що ОСОБА_3 має право на 1/2 частину майна (квартири), нажитої у шлюбі» є хибним, адже за життя він не звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя, не оформляв договір про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, та не звертався до нотаріуса із спільною письмовою заявою подружжя про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутому ним за час шлюбу, тому після смерті матері відкрилась спадщина на всю спірну квартиру АДРЕСА_1 . У випадку, звернення ОСОБА_3 за життя до суду або до нотаріуса з заявою про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, його частка б складала 9/25 частин квартири, а частка ОСОБА_4 - 16/25, з огляду на наступне. Відповідно до Листа ГТУЮ в Харківській області від 12.07.2019 року, актовий запис про розірвання шлюбу гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складеного Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, шлюб розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.05.1979 року. Відповідно до Довідки, виданої ЖК «БРЕСТ-1» № 57 від 03.07.2019 року, вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 6892 карб. Перший пайовий внесок виплачено у грудні 1975 році в сумі 2793 карб., останній пайовий внесок виплачено у січні 1989 року. Внески з грудня 1975 року виплачувались щомісячно протягом 14 років по січень 1989 року у розмірі 17,64 карб. Відповідно до Листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області від 15 листопада 2019 року, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою, яку 15.08.1979 Червонозаводським районним судом м. Харкова засуджено за ст. 215 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом 3 роки. 28.04.1982 року звільнено за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.04.1982 року умовно-достроково на 2 роки 4 місяця 16 днів. З огляду на те, що ОСОБА_3 з серпня 1979 року по квітень 1982 року перебував в місцях позбавлення волі, пайові внески виплачувала ОСОБА_4 самостійно, у зв`язку з чим подружжя разом здійснило оплату пайових внесків за 123 місяці. Таким чином, сума внеску, сплаченого під час шлюбу ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 становить 4962,72 карб. (2793 карб, (перший пайовий внесок) + 2169,72 карб. (123 місяця * 17,64 карб.), тобто 72 % від повної вартості квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_3 мав право на 36 % такого майна, що становить 9/25 частин квартири, проте за життя такою можливістю не скористався та не звернувся ані до нотаріуса, ані до суду. Постановою Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року було залишено без змін Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2019 року по справі № 643/10618/19, за яким було задоволено її позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . З огляду на те, що ОСОБА_1 та вона є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті їх матері - ОСОБА_4 , кожна з них має право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.07.2019 року провадження у справі було відкрито, та справу призначено в підготовче судове засідання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харова від 10.10.2019року, провадження у справі № 643/9137/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора ГТУЮ в Харківській області, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна про визнання права власності на частку у квартирі в порядку спадкування за законом - зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями по справі №643/10618/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора ГТУЮ в Харківській області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харова від 17.09.2020року, поновлено провадження у цивільній справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харова від 20.04.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач повторно в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановлений законом порядок, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач ОСОБА_2 , через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, на підставі документів, що містяться у матеріалах справи і прийняти законне рішення по справі.

Треті особи П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора ГТУЮ в Харківській області та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. в судове засідання не з`явились, подали до суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи у їх відсутність.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_9 є доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, копіями свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про зміну прізвища /Том 2, а.с.13,14, 31,32.33/

Батько сторін ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /Том 2, а.с.6/.

Мати сторін ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області /Том 2, а.с.15/.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу, батьки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.1969 року, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 21.11.1989 року зроблено відповідний актовий запис №1530 /Том 1, а.с.18, 19/.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після його смерті є діти померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03.05.2019року, станом на 17.11.2018року, за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /Том 2, а.с.20/.

Як вбачається з копії спадкової справи №478/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , після його смерті із заявами про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 вернулася ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_7 звернулася ОСОБА_2 /Том 2, а.с.2-252/.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2019року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28.11.2020року, визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном у два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили /Том 1, а.с.109-116/.

Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори С.О. Туревської від 28.05.2019року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з тих підстав, що ОСОБА_3 за життя не було отримано відповідне свідоцтво про право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , як майно, що набуте під час шлюбу. У зв`язку з чим ОСОБА_1 не надала до нотаріальної контори документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на частку квартири /том 2, а.с.25-26/.

Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори С.О. Туревської від 19.06.2019року, відмовлено ОСОБА_2 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з тих підстав, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла та не подала до нотаріальної контори документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії /Том 2, а.с.34-35/.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За містом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно положень статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді даної категорії справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як на підставу своїх вимог, позивач зазначає, що спірна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у період з 12.07.1969 року по 21.11.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та пайові внески за кооперативну квартиру сплачувались під час шлюбу, а тому ОСОБА_6 має право на 1/2 частину квартири, хоча за життя не оформив свідоцтва про право власності.

Вирішуючи питання про право власності подружжя на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує ст. 146 ЖК України, норми чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України, Закону України «Про власність», а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в постановах від 18 вересня 1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи».

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про власність», було встановлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність», було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 17 Закону України «Про власність», було визначено, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно пункту 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. Пунктом 6-1 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» також було передбачено, що відповідно до п.1 ст.17 Закону "Про власність" (697-12) при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно довідок, виданих ЖК «Брест-1» від 04.06.2019 року за №32 та від 03.07.2019року за №57 вбачається, що, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 виплачена повністю у розмірі 6892 карб., перший пайовий внесок виплачений в грудні 1975 році в сумі 2793 карб., останній пайовий внесок виплачений у січні 1989 року. Внески з грудня 1975 року виплачувались щомісяця на протязі 14 років по січень 1989 року в розмірі 17-64 карб. /Том 1, а.с.17, Том 3, а.с.28/.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.04.2006року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 20.03.2006 року за №97/38 Том 1, а.с.16, Том 3. А.с.31-32/.

Як вже було встановлено судом, батьки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.1969 року, який було розірвано 21.11.1989 року.

Частиною 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент спірних правовідносин, було встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до частини 1 статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент спірних правовідносин, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, оскільки пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 був виплачений повністю з 1975 року по січень 1989 року під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому така квартира є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного із подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Зі смертю ОСОБА_3 на належну йому 1/2 частину спірної квартири відкрилася спадщина.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у період шлюбу батьків було виплачено лише 72% від повної вартості квартири, оскільки шлюб було розірвано 21.11.1989року на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.05.1979року, а також те, що ОСОБА_3 з серпня 1979 року по квітень 1982 року перебував в місцях позбавлення волі та ОСОБА_4 самостійно виплачувала пайові внески, з огляду на наступне.

Відповідно до повідомлення Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено Московським відділом державно реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №1530 від 21.11.1989року), шлюб розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.05.1979 року /Том 3, а.с.29/.

Згідно довідки.виданої Московським районним судом м. Харкова вбачається, що згідно обліково-статистичній картці №2-1751/1979 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано 21.05.1979року /Том 3. а.с.34/.

Разом з тим відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ш о діяв на час розірвання шлюбу, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Таким чином, оскільки реєстрація розлучення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в органам запису актів громадянського стану відбулася 21.11.1989року, то шлюб вважається припиненим саме з цього час, а не з часу ухвалення рішення суду.

Крім того, відповідно до повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області від 15.11.2019року, ОСОБА_3 є особою, яку 15.08.1979 року Червонозаводським районним судом м. Харкова засуджено за ч.2 ст.215 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням прав керувати транспортними засобами 3 роки. 28.04.1982 звільнено за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.04.1982 року умовно-достроково на 2 роки 4 місяця 16 днів /Том 3, а.с.30/.

Однак, засудження ОСОБА_3 та перебування в місцях позбавлення волі не є доказом того, що ОСОБА_4 сплачувала пайові внески у період шлюбу за власні кошти.

Крім того, доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 за життя не здійснив поділ майна та не зареєстрував за собою право власності на частку у квартирі є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, так як відповідач ОСОБА_2 із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталась, оскільки як вже було встановлено судом , рішенням суду від 12.11.2019року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28.11.2020року та постановою Верховного суду від 07.04.2021року, визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном у два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили та 05.08.2020року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

З огляду на вказане, відповідно до норм чинного законодавства, на даний час, відповідач ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_7 .

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_7 . Однак, окрім неї, є іще один спадкоємець - відповідач ОСОБА_2 , яка також у встановлений Законом спосіб прийняла спадщину.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_3 /, треті особи: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Харківській області /м. Харків, вул. Валентинівська, 27Г/, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна / АДРЕСА_4 / про визнання права власності на частку у квартирі в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 2 550грн.75 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.07.2021року.

Суддя - Т.М. Довготько