ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/555/21 Номер провадження 22-ц/814/1831/21Головуючий у 1-й інстанції Романенко О.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Бойченко В.П.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бойченка Владислава Павловича

на ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2021 року, постановлені суддею Романенко О.О., повний текст ухвал складено - дата не вказана

у справі за позовом адвоката Бойченка Владислава Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Решетилівської міської ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В., ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року адвокат Бойченко Владислав Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Решетилівської міської ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В., ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем не було дотримано порядок прийняття рішення, порушено процедурні питання, тому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати п.11 рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.04.2021 № 394-6-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передано земельну ділянку у приватну власність (кадастровий номер :00:001:0076) за адресою: с. Лобачі Полтавського району Полтавської області; зобов`язати державного реєстратора скасувати право власності на державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0076 власника ОСОБА_2 ; зобов`язати Решетилівську міську раду Полтавської області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передати у приватну власність, кадастровий номер :00:001:0076, за адресою: с. Лобачі Полтавського району Полтавської області.

Одночасно з пред`явленням позову представником позивача адвокатом Бойченком В.П. подана заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та державному реєстратору вчиняти певні дії (а.с. 23-28).

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойченко Владислав Павлович, до Решетилівської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторії Вікторівни, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення за захистом своїх прав та інтересів із позовом до Полтавського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі мотивована тим, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2021 року заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойченко Владислав Павлович, про забезпечення позову у цивільній справі №546/555/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойченко Владислав Павлович, до Решетилівської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Держаний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторія Вікторівна, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, зобов`язання винити певні дії - повернута заявнику.

Ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову мотивована тим, що ухвалою суду від 18.06.2021 на підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому заява про забезпечення позову у справі підлягає поверненню заявнику.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про відмову у відкритті провадження у справі представник ОСОБА_1 адвокат Бойченко В.П., посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням Решетилівської міської ради порушені права ОСОБА_1 , передбачені ст. 81 ЗК України на отримання земельної ділянки у власність. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконними розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких грунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимоги про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являти до суду позов для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підгрунтям і метою пред`явлення позовної заяви про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про повернення заяви про забезпечення позову представник ОСОБА_1 адвокат Бойченко В.П., посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга містить тотожні доводи щодо незаконності ухвали суду, як і в апеляційні скарзі на ухвалу суду про відмову у відкритті провадження у справі.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та це встановлено судом першої інстанції, предметом позову є протиправність, на думку позивача, дій Решетилівської міської ради Полтавської області з приводу прийняття рішення щодо затвердження проекту землеустрою іншій особі при вирішенні питання надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства поза межами повноважень міської ради.

Окрім того, позивач у своєму позові не порушує питання щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про зобов`язання затвердити проект землеустрою, складений на її замовлення, вважаючи, що відповідачем порушено процедуру прийняття рішення з даного питання через відсутність повноважень міської ради щодо розпорядження певною земельною ділянкою. Також ставить вимоги про неправомірність рішення у затвердженні проекту землеустрою іншій особі ОСОБА_2 .

Приватний інтерес ОСОБА_1 на час звернення до суду з цим позовом відсутній, оскільки вона не набула права власності на спірну земельну ділянку або іншого речового права (оренди, тощо) і в установленому законом порядку не оформила права власності або права користування на спірну ділянку.

Суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 є похідними від вимог у публічно-правовому спорі щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо затвердження проекту землеустрою на спірну земельною ділянкою за іншою особою та зобов`язання державного реєстрора вчинити певні дії.

Суд першої інстанції встановив, що посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справах № № 823/588/16, 823/2042/16, 823/1508/16, 823/692/17, як на обгрунтування юрисдикції спору, не підлягають застосуванню судом до правовідносин, що виникли між учасниками спору, оскільки правовідносини, які виникли у справах № № 823/588/16, 823/2042/16, 823/1508/16, 823/692/17 не є подібними із правовідносинами між учасниками даного спору, ґрунтуються на різних фактичних обставинах та стосуються спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із державним реєстратом про дотримання реєстраційного законодавства, у тому числі з приводу захисту орендних правовідносин (оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки), а тлумачення норм процесуального права, які стосуються юрисдикції даного спору, позивачем проведено поверхово, без повного, системного аналізу норм та без врахування підстав позову, які стосуються оскарження наявності повноважень суб`єкта органу місцевого самоврядування щодо дотримання процедурних питань під час здійснення управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальної громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (пункти а,б,в), тощо.

При вирішенні вказаних вище питань ради діють як суб`єкти владних повноважень. До публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності (Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010р. №10- рп/2010 у справі № 1-6/2010).

Згідно п.1ч. 1ст. 19КАС України юрисдикція адміністративнихсудів поширюєтьсяна справиу публічно-правовихспорах,зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або результати прийнятого ним рішення впливають на фізичну чи юридичну особу та порушують їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

За правилами статті 123ЗК надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органами виконавчої влади, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, слід вважати, якщо виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними діями/рішенням відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 №346/2888/16-а та від 30.01.2020 №806/352/16.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному випадку між сторонами виник спір щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень (з процедурних питань) при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, а тому відповідно до положень ст. 19 КАС України вказана справа підлягає розгляду за правилами саме адміністративного судочинства.

Повертаючи позивачу заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження у даній справі у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то заява про забезпечення позову підлягає поверненню позивачу.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є визнання протиправним та скасування п.11 рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.04.2021 № 394-6-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передано земельну ділянку у приватну власність (кадастровий номер :00:001:0076) за адресою: с. Лобачі Полтавського району Полтавської області; зобов`язати державного реєстратора скасувати право власності на державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0076 власника ОСОБА_2 ; зобов`язати Решетилівську міську раду Полтавської області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передати у приватну власність, кадастровий номер :00:001:0076, за адресою: с. Лобачі Полтавського району Полтавської області.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При постановленні ухвали про повернення позовної заяви, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 р. №346/2888/16-а, у якій Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке перешкоджає їй в реалізації законодавчо закріпленого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. Приватний інтерес особи на час звернення до суду з цим адміністративним позовом відсутній і може виникнути лише після реалізації її права на безоплатне отримання земельної ділянки.

Проте, фактичні обставини у вказаній постанові не є тотожними, оскільки у даній справі позивач ОСОБА_1 оспорює рішення міської ради, яке стосується права приватної власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , тому вказана правова позиція не може бути застосована, отже, у даній справі вбачається праватноправовий інтерес третьої особи ОСОБА_2 , оскільки на підставі дій суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації земельної ділянки у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, отже, цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26.02.2020 року у справі №810/2938/17 зроблено висновок про те, що згідно із частиною першою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час перегляду справи в касаційному порядку) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. На підставі статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Оскільки на підставі дій суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації земельної ділянки у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Водночас визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17 (провадження № 11-269апп19).

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, тому ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову не була розглянута по суті, була постановлена судом у зв`язку з відмовою у відкритті провадження у справі, тому також підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч. 1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бойченка Владислава Павловича - задовольнити.

Ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2021 року- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов