Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2021 Справа №607/12566/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дзюбича В.Л.,

за участю секретарів с/з Савіцької О.П., Комінярської О.М.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на 6 (шість) місяців у вигляді заборони ОСОБА_3 перебувати в місці проживання заявниці та їхньої дитини ОСОБА_3 , наближатись до місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів; заборонити перебувати в місці перебування заявниці та дитини одночасно та заборонити наближатись до місця перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ближче ніж на 500 метрів, де б останні не знаходились; заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати через третіх осіб (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти дії, які шкодять психофізіологічному стану ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти майнове, фінансове, економічне насильство щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні також допитана в якості свідка вказала, що її колишній чоловік ОСОБА_3 здійснює постійне економічне, психічне, моральне, фізичне насильство щодо неї та їх спільної дитини ОСОБА_3 . Пов`язує це із зловживанням спиртними напоями. Зазначає, що ОСОБА_3 погрожує їй фізичною розправою та вбивством, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження із умислом, здійснює щодо неї економічне насильство, шляхом втручання в її підприємницьку діяльність через третіх осіб, постійно телефонує та тероризує їх спільну дитину - ОСОБА_3 , який наляканий і не хоче бачити батька, вчиняє різного роду дії всупереч інтересам дитини, що тягнуть за собою негативні наслідки для його нормального та здорового розвитку. З огляду на вище викладене просить заяву про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 заяву про видачу обмежувального припису підтримали в повному обсязі, та просять її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили щодо вчинення ОСОБА_3 будь-якої форми насильства відносно ОСОБА_1 та їх спільного сина ОСОБА_3 , заперечують стосовно винесення щодо нього обмежувального припису, вважають твердження заявника голослівними і надуманими. ОСОБА_3 вказав, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності в частці 1/1 на підставі договору дарування.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , яка доводиться матір`ю заявниці, ОСОБА_6 , яка доводиться сестрою заявниці, та заслухано пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 в якості свідка повідомила суду, що її колишній чоловік - ОСОБА_3 , здійснює проти неї та їх спільного сина - ОСОБА_3 насильницькі дії різного характеру, а саме неодноразово вчиняв сварки, використовуючи нецензурну лексику в її сторону в присутності неповнолітнього сина, піддавав її фізичному насильству, проти волі змушував її покинути житло, де проживала їх сім`я, здійснює опосередковане (через третіх осіб) втручання у ведення її підприємницької діяльності, спонукаючи їх розривати із нею ділові відносини, погрожує вбивством, залякує неповнолітнього сина. Вказала, що його поведінка погано впливає на здоровий розвиток дитини. ОСОБА_3 після розмови з батьком завжди перебуває у збудженому та агресивному стані. ОСОБА_1 наголосила на тому, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_3 перебувають у постійному страху, вона переживає за своє життя та безпеку, а також за психічне здоров`я своєї дитини.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що її дочка - ОСОБА_1 багато років піддавалась насильству з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Насильство було різного характеру, чула образи від ОСОБА_3 в сторону ОСОБА_1 , бачила як ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , вчиняв сварки на очах неповнолітніх дітей, зловживав спиртними напоями. Майже все подружнє життя дочки з ОСОБА_3 вона допомагала дочці фінансово, оскільки колишній чоловік дочки фінансово не забезпечував свою сім`ю, не оплачував харчування та навчання дітей, забороняв ОСОБА_1 працювати, здійснював на неї тиск безпосередньо та через третіх осіб, різними способами пригнічував її соціальне становище. Свідок показала, що 29 червня 2021 року до неї додому за адресою АДРЕСА_2 , приїхав її внук - ОСОБА_3 , який був наляканий, перебував у важкому психоемоційному стані відмовлявся розмовляти з батьком та не хотів до нього повертатись. Наголошує на тому, що ОСОБА_3 залякує свого сина та колишню дружину, чула як ОСОБА_3 при розмові із сином - ОСОБА_3 , погрожував йому поліцією лякаючи тим, що приїде із нарядом поліції і проти волі сина забере його до себе, після чого неповнолітній ОСОБА_3 плакав та просив заховати його від батька.

Свідок ОСОБА_6 , у своїх показах підтвердила покази сестри ОСОБА_1 та матері ОСОБА_5 . Наголосила на тому, що ОСОБА_3 ображає та принижує її сестру ОСОБА_1 тривалий час, погрожує своєму неповнолітньому сину ОСОБА_3 , чинить на нього психологічний тиск.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що під час відпочинку із батьком за кордоном, ОСОБА_3 неодноразово залишав його самого, не приділяв достатньої уваги, не проводив спільно з ним час, часто в нічний час просив покинути готельний номер, не стежив за тим як він проводив дозвілля, залишав самого. Крім цього, відвідував із ним своїх особистих знайомих без його бажання, нехтував його потребами. Також, неповнолітній ОСОБА_3 розповів, що він приїхав до бабусі - ОСОБА_5 , щоб продовжити свій відпочинок, після чого до нього почав телефонувати батько та погрожував, що із нарядом поліції забере його від бабусі до себе. ОСОБА_3 наголосив на тому, що він не хоче повертатись до батька, оскільки він його боїться. Пояснив, що між його мамою та батьком постійно відбуваються сварки, які розпочинає батько. Додав, що в ході однієї із сварок його батько змусив його маму залишити будинок. Вказав, що не бажає бачитись та спілкуватись із батьком.

Відповідно до довідки № 7 від 09.07.2021 року виданої практичним психологом вищої категорії Берчуком В. - у бесіді ОСОБА_3 висловлювався про неприйнятність спілкування у тій формі, у якій батько спілкується з ним. Основна емоція, які викликає у хлопця особистість батька - страх. Щоб зменшити психотравмуючі переживання, ОСОБА_3 , перебуваючи в місті Трускавці, з власної ініціативи заблокував мобільний номер батька у своєму телефоні. Також, ОСОБА_7 висловлював бажання змінити місце проживання з Тернополя на Трускавець, оскільки в Трускавці він відчуває безпеку і комфорт, уважне і доброзичливе ставлення до своєї особистості і отримує належне задоволення своїх матеріальних, інтелектуальних і емоційних потреб. У довідці психолог рекомендував, зважаючи на переважно негативні переживання ОСОБА_9 , пов`язані зі спілкуванням із батьком, бажано, до нормалізації психоемоційного стану дитини і суттєвих позитивних змін у поведінці п. ОСОБА_10 щодо нього, по можливості, обмежити спілкування сина з батьком.

В матеріалах справи наявне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року у справі за №607/20297/20, відповідно до якого суд ухвалив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні решти вимог відмовити, враховуючи в становленні судом обставини, а саме те, що малолітній син ОСОБА_3 проживає з батьком та витрати на його утримання несуть обоє батьків.

В судовому засіданні заінтересованою особою ОСОБА_3 подано дві заяви про вчинення злочину, в яких він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 146 КК України та за ч. 1 ст. 383 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з метою внесення відомостей в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 відносно неї злочину за ч. 1 ст. 129 КК України.

Вказані заяви при вирішенні справи судом по суті до уваги не беруться, оскільки внесення відомостей в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення особою домашнього насильства, не є доказом у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведуть у встановленому законом порядку (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №755/5273/19 (провадження №61-13080св19).

Вирішуючи подану заяву про видачу обмежувального припису суд керується наступним нормами чинного законодавства України.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа № 607/10122/19, провадження № 61- 17441св19) вказано, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Враховуючи надані заявником та свідками покази, а також пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що заявником доведено, що ОСОБА_3 вчиняє психологічне насильство, шляхом погроз, залякувань, приниження, використання критичних висловів стосовно заявниці - ОСОБА_1 .

Також суд бере до уваги покази неповнолітнього сина, та приходить до висновку, що ОСОБА_3 здійснює психологічне насильство відносно свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , шляхом висловлювання у його адресу погроз, шантажуючих висловів.

Оскільки, на думку суду, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в подальшому, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , зокрема, встановлених п.п. 1, 3, 4, 6 ч.2 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Зважуючи усі можливі ризики суд вважає достатнім строком для тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 . 3 (три) місяці.

Відповідно до Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, цілями якої є недопущення всіх форм насильства, а також відповідно до загальних положень, якими прямо забороняється вчиняти будь-яке насильство, враховуючи юридичну силу такого нормативно правового акта, суд не може заборонити здійснювати ті дії, які є попередньо заборонені законом, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви в частині заборонити ОСОБА_3 в будь-який спосіб вчиняти дії, які шкодять психофізіологічному стану ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також в частині заборони ОСОБА_3 в будь-який спосіб вчиняти майнове, фінансове, економічне насильство щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є заборонені законом.

Посилання ОСОБА_3 на те, що ним вчиняється жодне насильство щодо ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 судом до уваги не береться, оскільки таке спростовується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 а також поясненнями неповнолітнього ОСОБА_3 .

Твердження ОСОБА_3 про те, що видача щодо нього обмежувального припису порушить його права як власника житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 судом до уваги не береться, оскільки тимчасове обмеження прав ОСОБА_3 на володіння належною йому квартирою з метою забезпечення безпеки постраждалих осіб шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" - є легітимним заходом втручання у права та свободи особи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 травня 2021 року (справа № 522/19426/20-ц провадження № 61- 3094св21)).

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 247, 350-1, 350-2, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатись до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів строком на 3 (три) місяці.

Заборонити ОСОБА_3 знаходитись в місці перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одночасно та заборонити наближатись до місця перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ближче ніж на 500 метрів, де б останні не знаходились строком на 3 (три) місяці.

Заборонити ОСОБА_3 в будь-який спосіб контактувати як особисто, так і через третіх осіб (безпосередньо, телефоном та перепискою у месенджерах, електронною поштою тощо) з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 строком на 3 (три) місяці.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Копію рішення направити/вручити учасникам справи.

Не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення у даній справі повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 для взяття його на профілактичний облік, а також повідомити виконавчі органи міської ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Особи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, вправі подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Реквізити сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич