ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1886/20 Номер провадження 22-ц/814/1805/21Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 року (ухвалене суддею Тищенко Л.І., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З батьком її сина, ОСОБА_1 вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але вони проживали однією сім`єю як подружжя. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст.125 СК України, ОСОБА_1 визнав себе батьком ОСОБА_3 , про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Малолітній син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дитини. Впевненості у постійній матеріальній допомозі немає. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків, належним чином не дбає про сина та не надає достатніх коштів на його утримання, тому є необхідність стягувати аліменти у примусовому порядку. Також відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч.2, ч.4 ст. 84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Посилаючись на вищевикладене, позивач прохала суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов?язані з наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 5450 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 у межах суми платежу за один місяць.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не враховано, що позивач: проживає в будинку своїх родичів, а тому у неї відстуні витрати на оренду житла; отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн щомісячно; не має у власності нерухомого майна, проте нею не спростовано того факту, що вона не оформила спадщину. Крім того, зазначив, що позивач з 01.10.2020 до 31.12.2020 працювала в ТОВ «Агро Експерт Інтернешнл», займала посаду менеджера, її місячний дохід складав 7000,00 грн. Тому судом невірно зазначено інформацію про те, що згідно трудової книжки позивача звільнено 19.02.2021. Вказує, що позивач починаючи з дати подання позовної заяви по 19.02.2021 року включно була працевлаштована й отримувала дохід не менше 7000,00 грн. Крім того, позивач ніколи не була дружиною відповідача. Посилається на те, що за рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.10.2020 по справі №526/1191/20 він зобов?язаний щомісячно здійснювати перерахування аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 8862,86 грн. Тому беручи до уваги те, що розмір обов?язкових аліментів на дитину досить великий, та він додатково щомісячно фінансово забезпечує свого сина, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними. Також вказує, що оскільки позивач та відповідач не були офіційно одружені, розмір аліментів визначений в достатньо великому розмірі та факт перебування на утриманні двох батьків (пенсіонерів) є досить важливим аргументом для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане виконавчим комітетом Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 25.05.2020, актовий запис № 14.

Відповідно до довідки про склад сім`ї № від 12 жовтня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зі змісту довідки УСЗН Новосанжарської районної державної адміністрації № 05-01-14/2325 від 17.12.2020 вбачається, що ОСОБА_2 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн щомісячно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.12.2020, позивач ОСОБА_2 не має у власності нерухомого майна.

Згідно рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.10.2020, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 %.

Відповідно до довідки №251 від 25 вересня 2020 року, відповідач ОСОБА_4 дійсно працює в ТОВ «Анкор Персонал Україна» на посаді фахівця із агрономії з обслуговування ТОВ «Стасі Насіння» департаменту надання послуг з кадрового аутсорсингу та отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 35 451,00 грн на місяць.

Згідно довідки від 10.11.2020 № 31, ОСОБА_2 працює на випробувальному терміні до 31.12.2020 в ТОВ «Агро Експерт Інтернешнл» з 01.10.2020, займає посаду менеджера, її місячний дохід складає 7000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що підстав, які б унеможливлювали надання ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_5 у розмірі визначеному позивачем, відсутні, тому суд, враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Між сторонами виник спір стосовно надання відповідачем утримання позивачці як дружині-матері, яка доглядає дитину до трьох років.

Згідно з частиною 2 ст. 91 СУ України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, необхідною умовою утримання жінкою, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Сімейним законодавством передбачено право жінки-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить останній незалежно від цієї обставини.

Підстави для припинення такого права передбачені статтею 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Таким чином, підставами для виникнення права у дружини на утримання за даною нормою є проживання з нею дитини віком до трьох років та наявність у відповідача можливості надавати дружині матеріальну допомогу, через що вимоги позивача, з якою проживає їх з відповідачем син, який не досяг трьох років, є обґрунтованими з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 є працездатною особою, тобто має можливість надавати дружині матеріальну допомогу.

Порядок та способи сплати аліментів на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою визначені законодавством наступним чином.

Утримання одному з вказаних осіб надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (частини 1-3 статті 77 СК України).

За рішенням суду розмір аліментів присуджується одному з вказаних осіб у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (частини 1-3 статті 80 СК України).

За таких обставин, суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, яка в силу ст. ст. 84, 91 СК України має право на таке утримання.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивачки, суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апелянта про те, що позивач ОСОБА_2 ніколи не була дружиною відповідача, а отже він не повинен сплачувати аліменти на її утримання є необгрунтованими виходячи з викладеного вище.

Доводи апелянта про те, що позивач починаючи з дати подання позовної заяви до суду по 19.02.2021 року включно була працевлаштована й отримувала дохід не менше 7000,00 грн є необгрунтованими, оскільки згідноч.4 ст.84 СК України, право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Також, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн щомісячно, оскільки вказані кошти вона отримує від держави лише на утримання сина.

Доводи апелянта про те, що розмір аліментів за рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.10.2020 по справі №526/1191/20 на утримання сина визначено в достатньо великому розмірі, та він щомісячно сплачує аліменти у розмірі 8862,86 грн, тому вказані кошти на утримання їх обох є достатніми, на думку суду є також необгрунтованими, оскільки вказані кошти сплачуються лише на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, переконливих доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини у розмірі, який визначений судом, ним не надано. Зокрема відповідачем не надано доказів відсутності у нього заробітку через наявність об`єктивних поважних причин як то стан здоров`я тощо.

Доводи апелянта про те, що він несе додаткові витрати на утримання сина та двох батьків (пенсіонерів) не підтверджені жодними доказами, а тому не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодостягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, оскільки саме такий розмір відповідає інтересам позивачки, обов?язку відповідача з її утримання та не призведе до порушення її прав.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ Л.М. Хіль