ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6136/21 Справа № 212/244/21 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Мотуза Олександра Володимировичана рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року, ухваленого суддею Власенком М.Д. м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 26 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"(далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи на посаді дорожньо-колійного робітника 4-го розряду дільниці №2 шахти «Гвардійська» ТОВ «Кривбасзалізрудком».

19 листопада 2009 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому основної фаланги V пальця стопи без зміщення».

Висновком МСЕК від 23.06.2020 року позивачу первинно встановлено 5 % втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом з 15 червня 2020 року до 01.07.2021 року.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок виробничої травми, позивач обмежений в можливості пересуватися звичайним способом, відчуває постійний біль, кліматичну чутливість. Тривалий реабілітаційний період після перелому, який потребував медичного обслуговування та лікування ноги з метою підтримання її у належному стані та недопущення ускладнення, спричинило позивачу та членам його сім,ї моральні страждання, позбавило його на звичний період часу нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для нього та членів його сім,ї для організації свого життя.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 100 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я.

Представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухваленого рішення суду через порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що, виходячи з обставин справи та нормативно-правових актів вбачається, що у ОСОБА_1 є підстави для заявлення до відповідача двох самостійних позовів про відшкодування моральної шкоди: першого у зв`язку з отриманим позивачем професійним захворюванням, згідно акту від 08 травня 2020 року та другого у зв`язку з отриманою виробничою травмою, згідно акту від 22 листопада 2009 року. Вказує, що предметом позову має бути відшкодування моральної шкоди в певному розмірі, а підставами позову, в першому випадку є професійне захворювання, а в другому виробнича травма. Зазначає, що стійка втрата професійної працездатності не є підставою ні в першому, ні в другому випадках.

Представник позивача вказує на те, що довідкою МСЕК серії 12 АААМ 079099 від 23 червня 2020 року позивачу встановлено втрату працездатності в загальному розмірі 30%, з яких 25% за професійним захворюванням та 5% за травмою.

Скаржник зазначає, що, звертаючись до суду у 2020 році із позовом, позивач предметом позову визначив відшкодування моральної шкоди, а підставою набуте професійне захворювання, згідно акту від 08 травня 2020 року, у цій справі позивачем не зазначалися такі підстави позову, як виробнича травма, згідно акту від 22 листопада 2009 року та відповідні душевні страждання з цього приводу. Відповідно судом дані обставини не досліджувалися, підстави для відшкодування моральної шкоди не перевірялися і питання щодо її розміру не вирішувалося. Один лише факт того, що судом при розгляді тієї справи зроблено посилання на 30% втрати професійної працездатності не вказує на те, що позивач реалізував своє право на стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою 2009 року.

Представник позивача вважає, що позивач вправі ставити перед судом питання про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою 2009 року, а суд, відповідно при вирішенні питання про розмір такого відшкодування мав би врахувати у тому числі і факт втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 5%.

Скаржник зазначає, що позивач у січні 2021 вперше звернувся до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди за фактом ушкодження його здоров`я внаслідок виробничої травми 2009 року, а тому вважає помилковим висновок суду про те, що позивач таке своє право вже реалізував раніше.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 10 вересня 2001 року по 27 квітня 2018 року працював у Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», де з 04 серпня 2014 року по момент звільнення займав посаду дорожньо - колійного робітника 4 розряду, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, дільниця № 26 ш. «Гвардійська».

27.04.2018 року позивач звільнений згідно наказу №510-к за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України.

19 листопада 2009 року близько о 14 годин 45 хвилин на дільниці №10 шахти «Октябрська» ТОВ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є ПАТ "Кривбасзалізрудком", після виконання робіт з ремонту рейкової колії в орт-заїзді 41 осі гор.1190 м. ОСОБА_1 почав вантажити домкрат на вагон типу «коза». В цей час з рук ОСОБА_1 вислизнув домкрат і впав йому на ліву стопу, травмувавши при цьому п`ятий палець, що підтверджується актом №9 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

21 листопада 2009 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 19.11.2009 о 14-45 год. форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок з ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом і складено Акт форми Н-1.

Комісія встановила, що дорожньо-колійний робітник дільниці №10 ОСОБА_1 при виконанні робіт з завантаженням домкрату не подбав про особисту безпеку та почав підіймати вагу, яка перевищує санітарну норму, порушив п.1.14 «Інструкції з охорони праці №44 для дорожньо-шляхового робочого.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що за результатами первинного огляду МСЕК від 24 лютого 2010 року позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Судом також встановлено, що згідно довідки МСЕК серії 12 ААА М 079099 від 23.06.2020 року позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності.

З аналізу змісту вказаної довідки вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було проведено одночасно первинний та повторний медичний огляд.

Так, при первинному огляді на предмет наявності хронічного професійного захворювання, позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, викликаним радикулопатією.

Одночасно, 23.06.2020 року проведено повторний медичний огляд на предмет підтвердження втрати професійної працездатності через раніше встановлене трудове каліцтво, що мало місце в 2009 році та встановлено 5 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва.

За результатами вказаного огляду видано єдину довідку МСЕК та визначено загальний розмір втрати позивачем професійної працездатності 30 % з 15 червня 2020 року до 01.07.2021 року, з переоглядом 01.06.2021 р., група інвалідності не визначена.

Отримавши вказану довідку, 29 липня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Кривбасзалізрудком», в якому просив стягнути 200 000 грн. завданої моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на втрату професійної працездатності в розмірі 30% внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.09.2020 року на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Кривбасзалізрудком» стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 45 000 грн, яке не оскаржене та набрало законної сили.

Сторонами також не заперечувались обставини повного виконання ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначеного судового рішення, шляхом виплати ОСОБА_1 присудженої суми моральної шкоди.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі виходив з того, що позивач вже скористався своїм правом на отримання компенсації моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров`я, оскільки, звертаючись до суду в липні 2020 року останній був достеменно обізнаним про наявність трудового каліцтва внаслідок нещасного випадку, що стався з ним в 2009 році та надавши при цьому до суду довідку МСЕК серії 12 ААА М 079099 від 23.06.2020 року, якою встановлена втрата працездатності в загальному розмірі 30%, з яких 25% по професійному захворюванню вперше та 5% по трудовому каліцтву повторно. Саме з такого відсотку виходив суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди при оцінці у сукупності всіх обставин справи, а отже 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва в 2009 році, які є складовою частиною загальних 30% втрати працездатності позивача, вже були оцінені судом з присудженням відповідної компенсації позивачу за завдану моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва, яка відшкодована відповідачем.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я посилався на те, що 19 листопада 2009 року близько о 14 годин 45 хвилин на дільниці №10 шахти «Октябрська» ТОВ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є ПАТ "Кривбасзалізрудком" з ним стався нещасний випадок в результаті, якого він отримав закритий перелом основної фаланги V пальця стопи без зміщення. Актом розслідування нещасного випадку від 21 листопада 2009 року, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом про, що складено складено Акт форми Н-1. За результатами первинного огляду МСЕК від 24 лютого 2010 року йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., спричинену, отриманим на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача.

З рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.09.2020 року вбачається, що підставами поданого ОСОБА_1 позову було отримання відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача через отримане професійне захворювання-радикулопатія полісігментарна, пов`язане зокрема з періодом його роботи підземним дорожньо-колійним працівником на ш.«Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 04 серпня 2014 року по 27 квітня 2018 року.

Підставами цього позову є відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача через отримане на підприємстві відповідача 19 листопада 2009 року трудове каліцтво, наслідком, якого, стала втрата професійної працездатності в розмірі 5%, що було встановлено первинним оглядом МСЕК 24 лютого 2010 року та підтверджено Довідкою МСЕК серії 12 ААА М 079099 від 23.06.2020 року, в якій зазначено, що всього ступінь втрати професійної працездатності становить 30% (первинно 25% - радикулопатія, повторно -5% трудове каліцтво 2009 рік).

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі і у справі, розглянутій Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 02.09.2020 року, як і їх обґрунтування різняться між собою, тобто не є тими самими, у даному випадку позивачем змінено предмет позову і відповідно змінена вимога.

З урахуванням наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 про наявність підстав для скасування судового рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (не майнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Актом розслідування нещасного випадку від 21.11.2009 форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок з ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом і складено Акт форми Н-1.

Комісія встановила, що дорожньо-колійний робітник дільниці №10 ОСОБА_1 при виконанні робіт з завантаженням домкрату не подбав про особисту безпеку та почав підіймати вагу, яка перевищує санітарну норму, порушив п.1.14 «Інструкції з охорони праці №44 для дорожньо-шляхового робочого.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, розмір втрати працездатності 5%, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до отримання виробничої травми, оскільки ступінь втрати професійної працездатності з часу отримання травми у 2009 році не змінюється, також враховує наявність вини самого позивача у нещасному випадку та з урахуванням ступеню вини відповідача, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 9 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пп.1. п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про Судовий збір»від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) за подачу до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано позивачем у січні 2021 року, при цьому прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270 грн., з яких 0,4 цього розміру становить 908 грн.

Таким чином при подачі позову до суду позивач повинен був би сплатити 1000 грн. (1% від ціни позову) але не менше 908 грн., тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за подачу ОСОБА_1 позову до суду в розмірі 908 грн.

Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подачу позивачем апеляційної скарги на рішення суду, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1362 грн. (908 грн.х 1,5%), а всього, стягненню з відповідача на користь держави за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції підлягає судовий збір в розмірі 2270 грн. (908+1362).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Мотуза Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові ушкодженням його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: 50029, Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 9 000 грн. (дев`ять тисяч гривень) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: 50029, Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: