Провадження № 22-ц/4808/1006/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марчук Мар`яни Ігорівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.В. 19 травня 2021 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті кошти ОСОБА_1 під час фактичного припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2 та не є спільною власністю подружжя.

Даний позов мотивувала тим, що 08.05.1984 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З початку 1994 року ОСОБА_2 почав нові стосунки та фактично проживав з іншою жінкою, з якою невдовзі після розірвання шлюбу із заявником одружився.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.12.1994 року, яке набрало законної сили 03.01.1995 року. Дочку ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишено на проживати з матір`ю.

Після розірвання шлюбу заявник з дитиною виїхала до м. Івано-Франківська, де її батько, не будучи обізнаний в тому, що для остаточного оформлення розлучення дочці потрібно звернутися до органів РАЦС, разом із її сестрою 17.01.1995 року придбав для неї квартиру по АДРЕСА_2 .

На даний час вона має намір відчужити вказану квартиру. Однак при зверненні до нотаріуса їй повідомили, що юридично розірвання її шлюбу було оформлено тільки 02.11.1995 року, а відтак дана квартира вважається такою, що придбана в шлюбі із ОСОБА_2 і для її відчуження необхідна його згода.

Отримати таку згоду заявник не має можливості, оскільки більше двадцяти п`яти років не спілкується із колишнім чоловіком, його фактичне місце проживання їй не відоме.

Зазначає, що на момент придбання вищевказаної квартири шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 були припинені, а квартира придбана за особисті кошти її родини після набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили, тому вона не є спільним майном подружжя.

Просила суд встановити даний факт.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки під час розгляду справи виявлено спір про право.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Марчук М.І. подала апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного дослідження обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що заявник у заяві до суду про встановлення факту придбання квартири за особисті кошти зазначала, що таке необхідне їй для відчуження даної квартири, яка була придбана нею після набрання законної сили рішенням суду про розрізання шлюбу.

При цьому встановлення факту припинення шлюбних стосунків та факту припинення шлюбних стосунків у судовому порядку не заборонено чинним законодавством України.

Разом з тим, розглядати позов саме у порядку окремого провадження позивач не просила, а подала заяву як позовну, що підтверджується зазначеним статусом сторін як позивача та відповідача, сплаченим судовим збором як за позовну заяву немайнового характеру та прохальною частиною заяви.

Тому вважає, що суд при відкритті провадження невірно встановив, у якому провадженні її слід розглядати.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана за її особисті кошти під час фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачем та не є спільною власністю подружжя.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту в порядку окремого провадження, зі змісту якої вбачається спір про право, а тому таку заяву слід залишити без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком з огляду на наступне.

Згідно положень процесуального законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті (ст.ст. 4, 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 подала до суду позов з дотриманням вимог ст. 175 ЦПК України, сплатила судовий збір як за позов немайнового характеру, та фактично просила встановити, що спірна квартира не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином позивач звернулася до суду саме з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а не із заявою в порядку окремого провадження, як помилково вважав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення із скасуванням оскаржуваної ухвали та направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марчук Мар`яни Ігорівни задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 3 серпня 2021 року.