Справа № 212/2360/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Колісник К.Е., представника позивача - адвоката Морозова О.С., представника відповідача Артеменко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, -

встановив:

24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат Морозова О.С., звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі -ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку у розмірі 100 000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в період з 17 січня 2012 року по 23 вересня 2016 року працювала на підприємстві у відповідача займаючи різні посади. 03 травня 2012 року о 18 годинні 00 хвилин на підприємстві у відповідача стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого позивач отрималав тілесні ушкодження у вигляді травматичного відсічення нігтьової фаланги V пальця лівої кисті. За результатами огляду 17 жовтня 2012 року МСЕК позивачу було встановлено 10% відсотків втрати працездатності, внаслідок трудового каліцтва.

Позивач, ОСОБА_1 , вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці в період її роботи на підприємстві, що стало причиною нещасного випадку на виробництві позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 100 000,00 гривень і просить суд стягнути зазначену суму з відповідача на її користь.

23 березня 2021 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження № 2/212/2005/21, розгляд справи № 212/2360/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу призначено до розгляду на 26 березня 2021 року.

14 квітня 2021 року від представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

26 квітня 2021 року суд прийшов до висновку, що розгляд справи потрібно провести в судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у спірній справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 26 травня 2021 року на 13 годину 00 години.

26 травня 2021 року через неявку відповідача розгляд справи було відкладено на 23 червня 2021 року о 10 годині 00 хвилин.

Через сторін по справі, розгляд справи було відкладено на 23 липня 2021 року об 09 годині 30 хвилин.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Морозова О.С. позов підтримав, просив його задовольнити, послався на обставини, що зазначенні в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача Артеменко К.Е. позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, послався на обставини, що зазначенні у відзиві на позовну заяву.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , в період з січня 2012 року по 23 вересня 2016 року працювала на різних посадах в Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат».

В судовому засіданні судом встановлено, що 03 травня 2012 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок, на виробництві за яким позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного відсічення нігтьової фаланги V пальця лівої кисті, що підтверджується Актом про нещасний випадок № 4.

Судом встановлено, що причиною настання нещасного випадку відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом є: основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутня - невиконання посадових обов`язків.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки МСЕК серії 10 ААА № 076686 від 17 жовтня 2012 року позивачу, ОСОБА_1 , первинно та безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10 % відсотків за трудовим каліцтвом.

Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 працювала на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» та саме під час виконання ним трудових обов`язків з нею стався нещасний випадок на виробництві, пов`язаний із виконанням трудових обов`язків, тому позивачу має бути відшкодована моральна шкода.

Суд не бере до уваги доводи відповідача зазначені у відзиві щодо нещасного випадку від 03 травня 2012 року, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного.

В розумінні ч. 2 ст. 72 ЦПК України, саме Акти за формою Н-5 і Н-1 є тими доказами, що підтверджують чи спростовують факти нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Так, Актом №4 Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався від 03 травня 2012 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні ОСОБА_1 , трудових обов`язків на підприємстві відповідача, більше того саме через порушення організації роботи на підприємстві відповідача яке допустив майстер дільниці №12 (ДСФ шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» - найманий працівник відповідача.

Отже, позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з нею стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці, що стало можливим через недотримання відповідачем усіх вимог з безпечної організації праці та виробничого процесу.

Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 виконуючи свої обов`язки, навмисно порушила правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечні умови праці позивача у підземних умовах ( які самі по собі є шкідливими та небезпечними умовами праці), під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 4 за результатами розслідування нещасного випадку від 03 травня 2012 року.

Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.173-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Правильність визначеної правової позиції про те, що вина потерпілого в настанні нещасного випадку не є підставою для відмови у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди також підтверджується висновком Верховного Суду України у постанові від 19 квітня 2020 року у справі №210/2272/19. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах №6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року.

Окрім цього, обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача.

Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.

Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,статтею 46 Конституції Українизакріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасних випадків на виробництві, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру моральної шкоди, суд також бере до уваги, що дія та бездіяльність позивача ОСОБА_1 призвела до нещасного випадку на виробництві.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 20999 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 908 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в розмірі 20999 гривень (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень) 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави України судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи: 50037, м. Кривий Ріг, вулиця Симбірцева, 1а, код ЄРДПОУ 00191307.

Повне рішення складено до 27 липня 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта