КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/5181/17

провадження номер: 22-ц/824/1594/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 15 жовтня 2007 року №384/110/07-Пі у сумі 1 320 051 грн 53 коп.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк».

У серпні 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Півторак Т.О. звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 758/168/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Троценка Ю.М. державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання дій протиправними та скасування рішення, визнання права власності.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №758/168/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Троценка Ю.М. державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання дій протиправними та скасування рішення, визнання права власності. Заявник вказує, що без встановлення та оцінки обставин (фактів) у справі №758/168/18 об`єктивно неможливо розглянути дану справу, а тому провадження у даній справі слід зупинити.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року заяву представника позивача - адвоката Півторака Т.О. про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - до набуття законної сили рішенням у цивільній справі № 758/168/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Троценка Ю.М. державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про визнання дій протиправними та скасування рішення, визнання права власності.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №384/110/07-Пі від 15 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБРС «Укрсоцбанк», у цій справі зібрані всі докази щодо заборгованості та докази про її погашення щодо якої виник спір. Тому вважає, що у суду були відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, якою передбачено, що суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України й виходив із того, що у справі № 758/168/18 ставиться питання про визнання протиправним та скасування рішення, яким вже визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , якою, як іпотечним майном за договором від 15 жовтня 2010 року, забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 жовтня 2010 року, заборгованість за яким просить стягнути банк в межах даної справи. Тому суд дійшов висновку про неможливість розгляду даної справи, оскільки розгляд цивільної справи № 758/168/18 буде мати преюдиційне значення для її вирішення.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у стягненні заборгованості за кредитним договором.

У ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями ч.3 ст.509 ЦК України, за змістом якої зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов`язань. За правилом ж ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов`язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач має право заперечувати проти задоволення цих вимог, а суд встановивши ці обставини та оцінивши докази, подані сторонами на їх підтвердження, повинен вирішити справу з урахуванням усіх цих обставин. Відповідач не позбавлений можливості надавати усі наявні у нього докази, а також заперечення проти вимог банку.

Вказане свідчить, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не проаналізував предмет та підстави позову у даній справі та у справі №758/168/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Троценка Ю.М. державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання дій протиправними та скасування рішення, визнання права власностіта не зазначив, чому зібрані у даній справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, положенням п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України визначено, що підставою для зупинення провадження у справі є саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

У той же час, наведені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обставини не вказують на те, що розгляд судом даної справи виключає об`єктивну можливість на підставі наданих доказів самостійно встановити при розгляді справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин, з урахуванням положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ній, є помилковими та зроблені з порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: