Житомирський апеляційний суд
Справа №278/587/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 36 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.М.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі №278/587/20 за позовом КП «Озерне» Новогуйвинської селищної ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року КП «Озерне» Новогуйвинської селищної ради звернулося до суду з позовом. Просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 заборгованість за надані комунальні послуги по послугам централізованого опалення, вивіз сміття та за надані послуги з централізованого опалення, за вивіз сміття та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 35 855, 23 гривень. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2009 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить відповідачам. Останні не бажають в добровільному порядку оплачувати вказані комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що утворилася.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради ( в АТ КБ "Приватбанк" Житомирське РУ, р/р НОМЕР_2 , МФО 311744) заборгованість по послугам з централізованого опалення, вивіз сміття та за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 35 855 (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 23 копійки.

Стягнуто з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку судовий збір у сумі 2 102, 00 гривень, тобто по 700, 67 гривень з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд не з`ясував всіх обставин по справі, зокрема, що він має пільги відповідно до ЗУ «Про міліцію». Також зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, а з нього безпідставно стягнуто судовий збір за розгляд справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї КП «Озерне» №602 від 02.03.2020 року у даній квартирі прописані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 13).

ОСОБА_3 знята з реєстрації за вказаною адресою 09.08.2016 року та на даний момент зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується наданими суду відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 64).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23657273 від 25.08.2009 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить відповідачам (а.с. 16).

Відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, введеного і дію постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №389, з 01.07.2015 року урахування пільги ОСОБА_1 при оплаті за житлово-комунальні послуги, як працівнику міліції, який живе і працює у сільській місцевості та в селищах міського типу, було припинено, а на підставі Закону України «Про статус ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» враховано 50% пільгу як ветерану органів внутрішніх справ.

Відтак, як зазначає позивач, ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 , як член сім`ї пільговика, до 01.07.2015 року користувалися житлом безоплатно.

З 01.07.2015 року ОСОБА_1 , як ветеран органів внутрішніх справ, що в свою чергу підтверджується посвідченням № НОМЕР_3 від 16.01.2004 року (а.с. 14) та ОСОБА_3 , як член сім`ї пільговика, користувалися пільгою в розмірі 50% на підставі Закону України «Про статус ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

В подальшому, 09.08.2016 року ОСОБА_3 знята з реєстрації місця проживання, а тому з вказаної дати перестала були членом сім`ї пільговика та нарахування на її ім`я здійснювались в межах 100% оплати.

З липня 2015 року по січень 2020 року відповідачі не сплачують комунальні послуги. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість за період з липня 2015 року по січень 2020 року склала 35 855, 23 гривень (а.с. 19-26).

Правильність зазначеного розрахунку відповідачами не спростована.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому судом враховано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

При цьому тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі ст. 64, 67, 68 ЖК України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначеним нормам Закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

До позовної заяви позивачем долучено докази про існування у нього правових підстав для надання відповідачам комунальних послуг та про затверджені тарифи на весь спірний період.

Відповідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальних захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги, серед іншого, 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном.

Направленим відзивом на позов відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов визнали частково. В обґрунтування відзиву зазначали, що ОСОБА_3 з 09.08.2016 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . А ОСОБА_2 , хоча і зареєстрована у спірній квартирі, проте у ній понад 20 років не проживає. На підставі цього, в контексті Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 року не були споживачами комунальних послуг, заборгованість по яким просить стягнути позивач (а.с. 72-74).

Відповіддю на відзив позивач заперечив викладені у відзиві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обставини. В обґрунтування відповіді на відзив заначив, що відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який був чинним станом на 01.05.2019 року, визначено поняття "індивідуальний споживач" як фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Відтак позивачем були здійснені нарахування боргу за надані послуги усім власникам майна з урахуванням пільг ОСОБА_1 (а.с. 84-86).

Відзивом на позовну заяву ОСОБА_1 просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначив, що являється особою, яка відповідно до Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" звільнена від оплати комунальних послуг (а.с.114-122).

Відповіддю на відзив позивач заперечив викладені ОСОБА_1 обставини, пояснив, що при розрахунку заборгованості враховано пільги, які були передбачені чинним законодавством ОСОБА_1 , позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 99-102).

Разом з тим, вирішуючи спір, суд обгрунтовано вважав, що відповідачі є індивідуальними споживачами послуг, що надавались позивачем, а отже мають сплачувати за фактично надані комунальні послуги. Обсяг нарахувань, здійснених позивачем, суд вважав правильним. Обсяг пільг, наявних у відповідачів, - врахований при здійсненні розрахунку.

Крім того, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК).

Це передбачає презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Разом з тим, суд помилково вважав, що обов`язок по оплаті комунальних послуг відповідачі повинні нести солідарно.

Виходячи із рівності часток кожного із відповідача у житловому приміщенні, такий обов`язок слід покласти на них в рівних частках.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає зміні.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №091101 від 21 листопада 2008 року ОСОБА_1 є інвалідом II групи (а.с.140).

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та помилково стягнув судовий збір з відповідача ОСОБА_1 , який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, що звільнені від його сплати.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17.

Тому в цій частині рішення підлягає зміні шляхом зміни способу стягнення судових витрат шляхом покладення обов`язку на стягнення у рівних частинах.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 травня 2020 року змінити.

В другому абзаці резолютивної частини рішення замість «стягнути солідарно» зазначити «стягнути в рівних частках».

Змінити рішення в частині розподілу судових витрат.

Стягнути в рівних частинах з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради 2 102, 00 гривень понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: