№ провадження 2/646/1965/2021
Справа № 641/4170/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікова І.І., розглянувши позовну заяву за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти під час проходження військової служби,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти під час проходження військової служби.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2021 року вказану справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

08.07.2021 справа надійшла в провадження судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І.І.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 навчалася в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національногоюридичного університету імені Я. Мудрого з 11.08.2014 року по 27.02.2020 року.

Наказом начальника інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національногоюридичного університету імені Я. Мудрого від 11.08.2014 №117-ос Відповідача зараховано курсантом інституту з 11.08.2014 року.

Між начальником інституту та відповідачем було укладено контракт, який укладено на весь час навчання в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національногоюридичного університету імені Я. Мудрого та згідно якого відповідач повинна продовжувати військову службу на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання не менше п`яти років.

Наказом т.в.о. начальника інституту від 27.02.2020 № 22-ос ОСОБА_1 відраховано з числа курантів інституту за підпунктом «є» пункту 61 Положення ( у разі відмови від проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання) та звільнено з військової служби за пунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України ( через службову невідповідність).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів.

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Служби безпеки України, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку, в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Як встановлено з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням як курсанта на службі в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національногоюридичного університету імені Я. Мудрого. Служба безпеки України є носієм публічно-владних управлінських функцій відповідно до Закону, а відносини, які виникли між позивачем та відповідачем ґрунтуються на виконанні обов`язку зазначеного органу щодо утримання відповідача у вищому навчальному закладі, та невиконанню обов`язку відповідача щодо відшкодування витрат пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі при звільненні з військової служби з СБУ.

Спір у даній справі відноситься до адміністративної юрисдикції, оскільки такий спір пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебувала на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі, охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й щодо питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17, у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

З урахуванням викладеного, слід констатувати, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим позов підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до правила п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що слід відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти під час проходження військової служби.

На підставі наведеного, керуючись статтями 186, 260, 261, 352-354, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти під час проходження військової служби.

Роз`яснити позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Теслікова І.І.