Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2021 Справа №607/13982/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М. за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача ОСОБА_3 , Перша тернопільська державна нотаріальна контра, про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , перша Тернопільська нотаріальна контора, з урахуванням останньої редакції позову, просить встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 10 січня 2017 року по 01 квітня 2020 року та надати їй право спадкувати разом із спадкоємцями першої черги. Позов мотивовано тим, що 11 січня 2007 року по 10 січня 2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу вона продовжувала з ним проживати по АДРЕСА_1 . Шлюб розірвали формально. Вони мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. Після смерті ОСОБА_4 позивачка здійснювала його поховання. Також нею здійснювався постійний догляд за чоловіком, який був особою з інвалідністю першої групи, потребував постійного стороннього догляду, опікувалася ним, супроводжувала на лікування, консультації, медичні обстеження, купувала ліки. Дочка померлого ОСОБА_3 відмовилася від спадщини після смерті батька в її користь. Єдиним спадкоємцем є ОСОБА_2 , який був зареєстрований на момент смерті разом із ОСОБА_5 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

В судовому засіданні ОСОБА_6 позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Пояснила, що шлюб із ОСОБА_5 розірвала формально, оскільки в неї виявили онкохворобу, та вона тривалий час лікувалася. Після розірвання шлюбу вони продовжили жити в її квартирі, разом харчуватися, мали спільний бюджет. Оскілки ОСОБА_4 був важко хворий та потребував постійного догляду, вона здійснювала такий догляд, відвідувала його в лікарні, їздила з ним в місто Київ до лікарів. Зазначає, що в спадкове майно входить лише земельна ділянка, надана як викладачу університету. Вона також мала право на отримання такої ділянки, однак, не претендувала, оскільки отримав член її сім`ї.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не надав. В судовому засіданні заперечив позовну заяву. Вважає, що розірвавши шлюб із ОСОБА_5 зробила свій вибір, а тому не має права спадкувати. Зазначив, що його сім`я не знала про розірвання шлюбу. Зауважує, що оскільки ОСОБА_4 був дуже хворий, він час від часу проживав в його сім`ї, та його батько ним опікувався.

ОСОБА_3 заяв по сутні не надала, в підготовчому судовому засіданні не заперечила проти позову.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2021 року прийнято нову редакцію позовної заяви із заміною неналежного відповідача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено її до судового розгляду.

Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 11 січня 2007 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року у справі №607/10038/16-ц.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0814526 від 11.07.2017 року, за результатами повторного огляду ОСОБА_4 підтверджено перша група інвалідності, підгрупа А, потребує постійного стороннього догляду.

Згідно виписок з історії хвороби ОСОБА_4 , він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в 2014, 2015, 2018 році з діагнозом: хвороба Паркінсона, І ступеня важкості, з вираженим аміостатичним синдромом, поступальною нестійкістю, порушення функції тазових органів, порушення функції ходи та самообслуговування. У виписках за 2018 рік домашня адреса значиться АДРЕСА_2 .

Позивачкою надано фото спільного проведення часу із ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Після його смерті Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №396/2019. Згідно матеріалів спадкової справи, заповіти від імені ОСОБА_4 відсутні. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 20 липня 2020 року звернулася ОСОБА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_3 від 12 серпня 2020 року до органів нотаріату, вона повідомила, що відомо про смерть її батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона є спадкоємцем першої черги, однак відмовляється приймати спадщину після смерті батька в користь дружини померлого - ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований по АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою ДП 3 ЖЕК13 ЖБК від 20 липня 2020 року №517.

Допитані як свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є сусідами позивачки, підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю до смерті ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 . Свідки підтвердили, що позивачка здійснювала догляд за ним до смерті, оскільки, за станом здоров`я він потребував стороннього догляду.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, і визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж з01 квітня 2015 року по день смерті спадкодавця.

У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як осіб, які пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період з 10 січня 2017 року по 01 квітня 2020 року є підтвердженим такими доказами:

- показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтвердили ту обставину, що ОСОБА_11 проживала однією сім`єю із ОСОБА_7 до його смерті, доглядала його, піклувалася про нього, вони навіть не знали, що шлюб розірвано;

- поясненнями та заявою дочки спадкодавця, ОСОБА_3 , яка відмовилася від спадкування після смерті батька в користь ОСОБА_12 , зазначивши її статус, як дружину;

- виписками з історії хвороби, де своє місце проживання ОСОБА_4 повідомляв за адресою: АДРЕСА_2 , містяться посилання на слова дружини.

Вказані обставини частково визнав відповідач ОСОБА_2 , який пояснив, що ніхто з родичів не знав, що шлюб розірвано, та підтвердив ту обставину, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та здійснювала за ним догляд.

Вказаний термін, разом із часом перебування в шлюбі з 11 січня 2007 року по 10 січня 2017 року становить більше п`яти років проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_4 однією сім`єю, а тому дає можливість позивачці спадкувати в порядку четвертої черги.

Тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про надання права спадкувати разом із спадкоємцями першої черги за законом, суд зауважує таке.

Як встановлено судом, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1 шляхом подання заяви до нотаріуса в шестимісячний строк та ОСОБА_2 , який є племінником померлого, та на момент смерті його місце проживання було зареєстроване разом із померлим за адресою по АДРЕСА_3 .

Як повідомив ОСОБА_2 , померлий ОСОБА_4 є братом його батька ОСОБА_13 , який спадщину після свого брата не приймав.

Отже, відповідач є спадкоємцем п`ятої черги (стаття 1265 Цивільного кодексу України), як інший родич спадкодавця, тоді як позивачка спадкоємцем четвертої черги, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років.

На підставі статті 1258 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що спадкоємці попередніх черг відсутні, ОСОБА_11 , як спадкоємець четвертої черги, має право спадкувати за законом після смерті ОСОБА_14 .

Згідно частини першої статті 1259 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги, спадкоємці попередніх черг, які прийняли спадщину, в тому числі і першої черги відсутні, а тому відсутні підстави надавати їй право спадкувати із спадкоємцями першої черги, оскільки вона спадкує за четвертою чергою.

Тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без шлюбу за період з 10 січня 2017 року по 01 квітня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Треті особи:

ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_3 .

Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, 45001, вул. Коперніка, 1, місто Тернопіль, .

Повний текст рішення виготовлено 19 липня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк