ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4141/21 Справа № 175/4196/20 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро,

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИЛА:

Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 25 листопада 2020 року постановлено ухвалу, згідно якої суд задовольнив заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, а саме заборонено Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро», а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214; земельну ділянку кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1 гектарів, кадастровий номер 0:02:051:0011, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Заборонено Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро», а також будь-яким іншим особам вчиняти наступні дії: передавати в оренду/суборенду житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214; проникати, займати, входити у житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, або будь-яким іншим чином чинити перешкоди у використанні позивачами житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказані заходи вжиті судом до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах її малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З цією ухвалою не погодилося Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» і звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 надала відзив, в якому посилається на необгрунтованість доводів скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Забезпечуючи позов шляхом заборони відчуження та заборони на здійснення дій відносно житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з даних ОСОБА_1 пояснень у своєму відзиві, після постановлення оскаржуванної ухвали про забезпечення позову остання звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати протиправними та скасувати записи щодожитлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року від 07 грудня 2020 року (справа №175/4353/20) відкрито провадження за вищезазначеним позовом.

Отже, предмет вказаного спору є правомірність набуття відповідачем права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, а саме визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним та скасування записів відносно житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо відчуження зазначеного майна районний суду дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з яким також погоджується колегія суддів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено наявності загрози відчуження спірного майна, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги щодо невжиття судом заходів щодо зустрічного забезпечення колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України.

В статті зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи відсутність доказів завдання відповідачу збитків внаслідок заборони відчуження спірного нерухомого майна та вчинення певних дій відносно нього, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

При цьому суд не позбавлений можливості вирішити вказане питання за відповідним клопотанням в окремій ухвалі про зустрічне забезпечення.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про задоволення заяви про заборону відчуження та заборону здійснення дій відносно нерухомого майна, що є предметом розгляду даної справи.

За таких обставин, доводи апелянта про неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки правомірність набуття права власності є вимогою, вирішення якої може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення правовідносин щодо спірного нерухомого майна, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить відповідач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров