ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1628/20 Номер провадження 22-ц/814/1475/21Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

за участю адвокатів Садового В.В., Чебаненка В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним.,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хорошки Лубенського району померла його бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 4,17 га, розташована на території Хорошківської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

На час смерті позивач був зареєстрований та проживав разом із бабусею.

Вподальшому позивач дізнався, що його бабуся ОСОБА_3 залишила заповіт, яким заповіла все свої майно саме відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Спірний заповіт, відповідно до його змісту, посвідчений секретарем Хорошківської сільської ради Феєр Л.В. 15.01.2014 року в приміщенні Хорошківської сільської ради.

Вказував, що під час розгляду Лубенським міськрайонним судом справи за позовом ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час смерті, встановлено, що спірний заповіт був посвідчений секретарем сільради не у приміщенні сільської ради, а за місцем проживання ОСОБА_3 , що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства Юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року, відповідно до п. 2.1 якого нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Всупереч цим положенням, секретар сільської ради ОСОБА_4 внесла неправдиві відомості про те, що заповіт посвідчений у приміщенні Хорошківської сільської ради, чим власне і порушила порядок посвідчення заповіту.

Крім цього, позивач вказує, що обов`язок вчинення нотаріальних дій покладено на секретаря ОСОБА_4 , відповідно до її посадової інструкції та Регламенту ради.

З Регламенту Хорошківської сільської ради не вбачається покладення на секретаря сільської ради повноважень, пов`язаних із вчиненням нотаріальних дій. Зазначено лише, що на секретаря сільської ради за рішенням ради покладаються обов`язки секретаря виконавчого комітету (п.4), тобто функцію секретаря сільської ради на вчинення нотаріальних дій закріплено лише у її посадовій інструкції, яка затверджена сільським головою.

Позтвач вказує, що повноваження секретаря Хорошківської сільської ради Феєр Л.В. щодо вчинення нотаріальних дій закріплені неналежним чином, оскільки Хорошківською сільською радою не надано жодного рішення чи протоколу засідання виконавчого комітету, якими б згідно чинним законодавством остання мала такі права, тому заповіт ОСОБА_3 , від 15.01.2014 року не є посвідченим належним чином та не може створювати для спадкоємця, зазначеного у ньому ніяких юридичних наслідків.

Позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений секретарем Хорошківської сільської ради Лубенського району Феєр Л.В., 15.01.2014 року. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 862 грн. 40 коп. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням районного суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що повноваження секретаря Хорошківської сільської ради на вчинення нотаріальних дій належним чином не зафіксовані у відповідному протоколі сесії ради, а отже вражає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим. Вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що секретарю сільської ради взагалі не було делеговано повноважень щодо вчинення нотаріальних дій.

Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Хорошки Лубенського району Полтавської області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7). Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно.

За життя, 15.01.2014 року, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона матиме право, залишила своєму синові відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку про їх безпідставність, при цьому суд вважав, що оспорюваний заповіт посвідчений уповноваженою особою, а доводи позивача про посвідчення заповіту за межами приміщення міської ради як підставу визнання його недійсним необґрунтованими.

Висновок суду ґрунтується на тому, що визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушує принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як недійсного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

Колегія суддів не в в повному обсязі погоджується з такими висновками місцевого суду, зазначаючи наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у пункті 1.2. розділу I цього Порядку, в редакції чинній на момент посвідчення заповіту, зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Пунктом 2.1. розділу II Порядку встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Відповідно до положень пункту 2.3. розділу II Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

З матеріалів справи вбачається, що заповіт посвідчений секретарем Хорошківської сільської ради Л.В.Феєр, якій рішенням Хорошківської сільської ради від 11.11.2010 року доручено одночасно здійснювати повноваження секретаря виконкому Хорошківської сільської ради.

При цьому, зазначеним рішенням сільської ради повноваження щодо вчинення саме нотаріальних дій на секретаря сільської ради покладено не було.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що у секретаря Хорошківської сільської ради Феєр Л.В. були відсутні повноваження на посвідчення оспорюваного заповіту, оскільки у рішенні Хорошківської сільської ради від 11.11.2010 року відсутні відомості про покладення на посадових осіб ради обов`язків посвідчувати нотаріальні дії, відтак, посвідчивши заповіт від 15 січня 2014 року, секретар Хорошківської сільської ради вчинила дію, на яку не була уповноважена.

При цьому, наявність у посадовій інструкції секретаря сільської ради повноважень забезпечувати виконання нотаріальних дій не є самостійною підставою для вчинення таких дій, оскільки покладення зазначених обов`язків на посадову особу органу місцевого самоврядування повинно фіксуватися у протоколах засідань сесій та виконавчого комітету відповідної ради.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №323/3359/17 (провадження № 61-15028св19)

Доказів на підтвердження того, що секретар Хорошківської сільської ради у передбаченому законодавством порядку була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчувати оспорюваний заповіт від 15 січня 2014 року, сторонами надано не було.

Згідно положень частини першої статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає зміні, з викладом його мотивувальної частини в редакції цієї постанови

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М.Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов