Справа № 12072021
Провадження № 2/621/297/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючого судді Вельможної І.В.,

секретаря судового засідання Лацько А.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

07.12.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики 207 130 грн 00 к.; 3% річних 1 566 грн 24 к.; інфляційні витрати 3 127 грн 66 к., відсотки за безпідставне користування коштами 3 268 грн 68 к., а всього 215 092 грн 58 к. та понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 к. та сплачений ним судовий збір 2 150 грн 93 к.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.05.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики на суму 207 130 грн., що становило еквівалент 7 700 доларів США по курсу НБУ 26,90 = 1 долар США з терміном повернення до 31.08.2020. На підтвердження укладення договору відповідач склав розписку з усіма істотними умовами.

Свої зобов`язання ОСОБА_3 , не виконав, кошти у зазначений не повернув.

Враховуючи те, що відповідач свої договірні зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, позивач просить стягнути з останнього на його користь суму основного боргу яка становить 207 130 грн 00 к., а також 1 566 грн 24 к. 3% річних, 3 127 грн 66 к. інфляційних втрат та 3 268 грн 68 к. процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього 215 092 грн 58 к.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2020 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 21.01.2021.

21.01.2021 в зв`язку з першою неявкою відповідача, підготовче засідання відкладено на 08.02.2021.

08.02.2021 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення підготовчого засідання на 26.02.2021.

18.02.2021 відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він кошти від ОСОБА_1 у борг не отримував. Зазначив, що сума коштів насправді була отримана ним за для придбання будівельних матеріалів для виконання робіт у квартирі позивача. ОСОБА_3 на вказану суму придбав будівельні матеріали у квартиру ОСОБА_1 , які в подальшому віддав позивачу (а.с. 40-47).

26.02.2021 підготовче засіданні відкладено за клопотанням представника позивача про надання можливості ознайомлення з відзивом на позов, що надійшов до суду 18.02.2021.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.03.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 13.04.2021.

13.04.2021 судове засідання відкладено за клопотання відповідача ОСОБА_3 на 17.05.2021.

17.05.2021 судове засідання відкладено до 02.06.2021 у зв`язку з неявкою свідків.

02.06.2021 судове засідання відкладено за клопотання відповідача ОСОБА_3 на 12.07.2021.

Представник позивача адвокат Тарасенко Д.Ю. у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі на задоволенні позову наполягала, зазначила, що відповідно до оригіналу розписки відповідач отримав грошові кошти саме у борг з обов`язком їх повернення, однак, цей обов`язок не виконав, крім того позиція відповідача викладена ним відзиві на позов жодними доказами не підтверджена.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував. Вказав, що здійснював роботи по ремонту квартири ОСОБА_1 , в тому числі, здійснював купівлю необхідних будівельних матеріалів. Через деякий час при передачі коштів необхідних для оплати роботи та придбання матеріалів, позивач ОСОБА_1 , наголосив на необхідності складення розписки, яку він підписав. Кошти були витрачені на матеріали, а не власні потреби. Тобто, позивач вводить суд в оману і спотворює дійсні обставини, які склалися між ними.

Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача та свідка, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та підтверджується розпискою від 27.05.2020 року, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 207 130 грн 00 к., що є еквівалентом 7 700 доларів США по курсу НБУ 26,90 = 1 долар США, які зобов`язався повернути в строкдо 31.08.2020 (а.с. 4).

Зі змісту вказаного документу боргової розписки вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Факт передачі позивачем та отримання коштів не оспорював в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 , однак, наголошував, що дійсна спрямованість визначеної позивачем суми, була на придбання необхідних будівельних матеріалів для ремонту квартири ОСОБА_1 .

Допитаний свідок ОСОБА_4 , показав, що він працював у ОСОБА_5 прізвище він не пам`ятає, де здійснювали роботи у квартирі останнього, про договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

Тобто, свідок підтвердив факт здійснення робіт по будівництву у квартирі позивача ОСОБА_1 , але про фінансові стосунки, що склались між сторонами він не обізнаний.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Положеннями статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 Цивільного кодексу України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що 27.05.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір позики грошей, що підтверджується оригіналом розписки, наданими позивачем до суду. На теперішній час, відповідач отримані грошові кошти не повернув.

Статтями 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання відповідача про те, що він отримав вказані в розписці грошові кошти не в борг, а для придбання будівельних матеріалів для виконання робіт у квартирі позивача, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач, в порушення статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок не підтвердив факту надання грошових коштів саме для купівлі будівельних матеріалів.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошової суми в розмірі 207 130 грн. за письмовою розпискою про отримання коштів від ОСОБА_1 , які, відповідно до Закону, є обов`язковими до виконання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за договором позики (розпискою) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) також зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних від простроченої суми складає 1 566 грн 24 к., інфляційні витрати складають 3 127 грн 66 к.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 вказаної статті визначено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Враховуючи, що сума позики перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, позивач має право на стягнення відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ.

Позивачем проведено розрахунок відсотків за користування коштами, за наступною формулою: сума боргу 207 130 помножена на облікову ставка НБУ 6% поділено на 100 % поділеного на 365 (днів у році) помноженого на кількість днів прострочення.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки за користування коштами складають 3 268 грн 68 к.

Суд погоджується з розрахунками позивача. Заперечень від відповідача щодо розрахунків не надходило.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 566 грн 24 к., суми інфляційних втрат в розмірі 3 127 грн 66 к та відсотків за користування коштами в сумі 3 268 грн 68 к. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто 2 150 грн 93 к.

Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Лавентс проти Латвії» зазначено , що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При цьому надання суду окремого документу, а саме: детального опису робіт від сторони, законом не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги, ОСОБА_1 надано до матеріалів справи копію договору № 01/12/20 про надання правової допомоги адвокатом від 01.12.2020 (а.с. 5); додаток № 1 до договору № 01/12/20 про надання правової допомоги адвокатом від 01.12.2020 (а.с. 6), копія квитанції № 95 від 04.12.2020 про оплату послуг адвоката (а.с. 7), копія акту приймання передачі наданих послу до Договору № 01/12/20 про надання правової допомоги адвокатом від 01.12.2020 (а.с. 8), рахунок-фактуру № 01/12/20 від 01.12.2020 (а.с. 9), копію одеру на надання правничої (правової) допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 10,11).

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача витрат по оплаті правової допомоги є такою, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано суду докази на підтвердження цих понесених витрат, при цьому відповідачем не надавалися заперечення щодо не співмірності розміру витрат на правничу допомогу з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витрачених адвокатом на виконання відповідних робіт та складністю справи.

Керуючись статтями 525, 526, 549, 612, 625, 627,268, 638, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 207 130 (двісті сім тисяч сто тридцять) грн., суму боргу, 1566 грн. 24 к. 3% річних, 3127 грн. 66 к., інфляційних витрат та 3268 грн. 68 к., - відсотки за користування коштами, а всього 215092 (двісті п`ятнадцять тисяч дев`яносто дві) грн. 58 к.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрат по оплаті судового збору та 8000 (вісім тисяч) грн. 00 к., витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2021.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_3 ,

Головуючий: