КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ

Справа №357/14954/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9701/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я. 28 квітня 2021 року в місті Біла Церква, повний текст рішення складений 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2017 році представник позивача звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 липня 2013 року у розмірі 43247,22 грн.

Свої вимогимотивував тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 17 липня 2013 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач умови договору виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, натомість відповідач належним чином не виконує свої договірні зобов`язання.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Суд зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 липня 2013 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Останній платіж в рахунок погашення існуючої заборгованості ОСОБА_1 здійснила 02 липня 2014 року, а банк звернувся до суду з даним позовом, лише 11 грудня 2017 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Не погодилось із вказаним рішення суду АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вказує на те, що представником позивача була надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що погоджується з Умовами та Правилами. Отже відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів та штрафу. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Зазначає, що перебіг строку позовної давності відліковується з 01 червня 2017 року та мав би сплинути 01 червня 2020 року, проте був перерваний пред`явленням позову, так як позивач звернувся до суду 30 листопада 2017 року в межах строку загальної позовної давності. Тому, вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів, які мали значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та дійшов необґрунтованого висновку про сплив строку позовної давності.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 липня 2013 року відповідач у ПАТ КБ «ПриватБанк» заповнила анкету-заяву, в якій зазначила власні анкетні дані та бажання отримати картку «Універсальна» з кредитним лімітом 700 грн. У заяві також зазначається про ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» /а.с.7/. Також відповідачем була надана копія паспорту /а.с.33/.

До позовної заяви позивачем було долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, з якого вбачається види таких карт з різними умовами та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених в ПриватБанку 06 березня 2010 року /а.с.8-32/.

На підтвердження розміру заборгованості наданий розрахунок, за підписом представника /а.с.5-6/.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 березня 2013 року у розмірі 43247,22 грн та судові витрати у розмірі 1600,00 грн /а.с. 101-107/.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2021 року, була задоволена заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року скасовано та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. /а.с.96-97/.

На цій стадії судового розгляду позивачем була надана виписка по рахунку відкритого на ім`я відповідача за період з 17 липня 2013 року по 01 квітня 2021 року, з якої вбачається проведення ряду банківських операцій: оплата послуг, зняття готівкових коштів, поповнення рахунку через термінали, погашення заборгованості, переказ коштів на депозит, списання процентів і штрафів та ін. Також з виписки вбачається, що 17 вересня 2013 року відбулось поповнення рахунку, за рахунок цих коштів здійснено погашення наявної заборгованості, після залишок коштів становив 4.65 грн. Заборгованість по цьому рахунку значиться з 18 вересня 2013 року, після проведення операції з щомісячного платежу за страховку в розмірі 10,00 грн, 04 вересня 2013 року, 05 вересня 2013 року та 06 жовтня 2013 року значиться оплата за продукти в рахунок кредитних коштів на суми 33,00 грн, 60,00 грн та 130,00 грн, всі інші операції до 01 липня 2014 року є виключно щодо списання процентів та штрафів по кредиту на суму 1709,26 грн. Останнє поповнення рахунку 02 липня 2014 року на суму 100 грн, сума боргу зменшилась до 1609,26 грн. Після цього наявні операції виключно щодо списання процентів та штрафів по кредиту на суму 43692,74 грн (станом на грудень 2017 року - в межах заявлених позовних вимог) /а.с.108-112/.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З наведених обставин справи вбачається, що 17 липня 2013 року відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, що містить відомості про його персональні дані, а також фотокопії сторінок паспорту. В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, міститься дані лише про суму кредитного ліміту. Даних про погодження сторонами порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, строку кредитування, порядку нарахування неустойки матеріали справи не містять. Також відсутні дані про видачу відповідачу кредитної картки, її виду та строку дії. Таким чином, вказана анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карти неодноразово здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і часткового погашення заборгованість по кредиту, яке зараховане на погашення неузгоджених процентів та штрафів.

Апеляційний суд вважає належним доказом виписку по особовому рахунку, оскільки така виписка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З даної виписки вбачається, що 17 вересня 2013 року відбулось поповнення рахунку, за рахунок цих коштів здійснено погашення наявної заборгованості, після залишок коштів становив 4,65 грн, тобто заборгованість відсутня. Заборгованість по цьому рахунку значиться з 18 вересня 2013 року, після проведення операції з щомісячного платежу за страховку в розмірі 10,00 грн, 04 вересня 2013 року, 05 вересня 2013 року та 06 жовтня 2013 року значиться оплата за продукти в рахунок кредитних коштів на суми 33,00 грн, 60,00 грн та 130,00 грн, всі інші операції до 01 липня 2014 року є виключно щодо списання процентів та штрафів по кредиту на суму 1709,26 грн. Останнє поповнення рахунку 02 липня 2014 року на суму 100 грн, сума боргу зменшилась до 1609,26 грн. Після цього наявні операції виключно щодо списання процентів та штрафів по кредиту на суму 43692,74 грн. (станом на грудень 2017 року виходячи з межах заявлених позовних вимог)

Банк пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, пені, комісії, а також штрафи (фіксовану частину та процентну складову).

Обґрунтовуючи своє право вимоги в частині процентів і штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, як невід'ємні частини спірного договору. Разом з тим, наявний в матеріалах справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку стосуються всього спектру фінансових послуг, що надаються банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операції, кредитних карт. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, а також те, що вказані документи на момент її підписання взагалі містили умови щодо отримання кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших нарахувань, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду; «Універсальна CONTRAKT»; «Універсальна GOLD» (а.с.25). Однак, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

А отже, надані документи не підтверджують наявність між сторонами саме кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину анкети-заяви позичальника від 17 липня 2013 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зазначене відповідає і правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який також врахований судом першої інстанції. Тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції відносно того, що позивачем не було узгоджено з відповідачем умови кредитування.

З наведеного вбачається відсутність правових підстав для нарахування позивачем заборгованості по процентам та штрафних санкцій. Щодо основної заборгованості слід зазначити, що позивач її визначив р розмірі 700 грн, що відповідає визначеному в заяві кредитному ліміту, проте ця сума не підтверджується даними виписки по рахунку, де заборгованість значиться з 18 вересня 2013 року, після проведення операції з щомісячного платежу за страховку в розмірі 10,00 грн, 04 вересня 2013 року, 05 вересня 2013 року та 06 жовтня 2013 року значиться оплата за продукти в рахунок кредитних коштів на суми 33,00 грн, 60,00 грн та 130,00 грн. Всі інші операції є виключно щодо списання процентів та штрафів по кредиту. А отже сума боргу відповідача становить 233,00 грн, яка виникла в жовтні 2013 року. Останнє поповнення рахунку відбулось 02 липня 2014 року, тобто з вказаної дати починається відлік строку позовної давності, відповідно його закінчення припадає на дату 02 липня 2017 року. Банк звернувся до суду з даним позовом 11 грудня 2017 року. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Така заява була здійснена відповідачем після скасування заочного рішення (2018 року) у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем встановленого ЦК України строку позовної давності також відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за надані кредитні послуги.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук