Постанова

Іменем України

21 липня 2021 року

м. Київ

справа № 686/16464/18

провадження № 61-2769св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року у складі судді Приступи Д. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»(далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 29 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (далі - АБ «Факторіал-Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна, згідно з яким їй надано кредит в іноземній валюті у розмірі 20 000,00 дол. США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 квітня 2023 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, того ж дня між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що випливають із кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

12 червня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна.

Позичальник взяті на себе зобов`язання виконувала не належним чином, внаслідок чого станом на 10 липня 2018 року її заборгованість перед банком становила 13 710,12 дол.США, з яких 10 332,43 дол. США - основний борг за кредитом, 3 062,52 дол. США - заборгованість за відсотками, 315,17 дол. США - три процентирічних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, а також 46 874,06 грн пені -станом на 08 липня 2018 року.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 13 710,12 дол. США, що еквівалентно 359 887,27 грн та 46 874,06 грн пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року позов задоволено. Стягненосолідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту від 29 квітня 2008 року № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна:10 332,43 дол. США, що еквівалентно 271 223,74 грн - основний борг за кредитом; 3 062,52 дол. США, що еквівалентно 80 390,39 грн - заборгованість за відсотками; 315,17 дол. США, що еквівалентно 8 273,13 грн - три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 46 874,06 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 10 332,43 дол. США, а тому ТОВ «ФК «Морган Кепітал» має право стягнути солідарно заборгованість з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року скасовано. Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» заборгованість за договором кредиту від 29квітня 2008 року № 002-в/83-08фу розмірі 10 332,43 дол. США - основний борг за кредитом, 3 062,52 дол. США - відсотки за користування кредитом, 8 273,13 грн - три процентирічних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 46 874,06 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Проте відповідно до частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних є фінансовою санкцією за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, тому вони підлягають стягненню у гривні. Суд першої інстанції цього не врахував та неправомірно визначив розмір трьох процентів річних в іноземній валюті та стягнув заборгованість за тілом кредиту та процентами за кредитним договором у гривневому еквіваленті.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 січня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено. Виправлено описку в резолютивній частині постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, у третьому абзаці якої зазначено місцезнаходження ТОВ «ФК «Морган Кепітал»: вул. М. Драгомирова, 20, м. Київ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, просили оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.

Суди не звернули увагу, що позивач пропустив позовну давність, а саме три роки щодо стягнення заборгованості за кредитом з позичальника з моменту виникнення права звернення до суду і шість місяців з вимогою до поручителя, оскільки порука припинена.

У зв`язку з невиконанням позичальником протягом трьох місяців зобов`язання з повернення кредиту, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.2.3, 4.3 договору кредиту банк набув право змінити строк виконання основного зобов`язання та вимагати дострокового повернення кредиту зі сплатою відсотків, а боржник мала до 15 липня 2014 року (через 45 днів після несплати чергового погашення заборгованості згідно з графіком) сплатити всю суму кредиту з нарахованими штрафами.

Отже, трьохрічний строк позовної давності рахується з 15 липня 2014 року до 15 липня 2017 року, проте до суду позивач звернувся лише 20 липня 2018 року.

Помилковим є посилання позивача на те, що згідно з пунктами 3.2.3, 4.3 договору кредиту визначено виключне право, а не обов`язок кредитора вимагати дострокове погашення всієї суми боргу.

Позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки дізнався про порушення своїх прав 01 червня 2014 року, позичальник не сплачувала заборгованість 30 травня 2014 року, 30 червня 2014 року, 31 липня 2014 року.

Вказане підтверджується випискою про рух коштів за рахунком позичальника.

У зв`язку з тим, що позичальник порушила умови договору кредиту 01 червня 2014 року, то відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинена з 01 грудня 2014 року, і пред`явлення вимог до поручителя є безпідставним.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів у справі. Вказує, що у період з 01 травня 2014 року до 31 липня 2015 року (та після зазначеного періоду) ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення кредиту, так і сплату процентів за користування сумою кредиту, а отже позовна давність, на звернення до суду з позовом не пропущена.

Вимога щодо дострокового погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором у випадку невиконання позичальником зобов`язань є правом, а не обов`язком кредитодавця.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що позичальник не сплачувала заборгованість з 01 травня 2014 року до 31 липня 2015 року, оскільки спростовуються виписками з рахунків бухгалтерського обліку за кредитним договором. Здійснення позичальником погашення заборгованості за цей період вказує на переривання позовної давності. Останній платіж позичальник здійснила 25 січня 2018 року, тому звернення з позов до суду 17 липня 2018 року здійснено в межах позовної давності та до моменту припинення поруки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 квітня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 20 000,00 дол. США, та остання зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 квітня 2023 року та сплачувати 12,5% річних за користування кредитом у розмірі.

29 квітня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель погодилась забезпечувати змінене основне зобов`язання.

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

12 червня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна.

Проте, позичальник взяті на себе зобов`язання виконувала не належним чином, внаслідок чого станом на 10 липня 2018 року її заборгованість перед банком становила 13 710,12 дол. США та 46 874,06 грн пені.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у лютому 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язання за кредитним договором не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку вони зобов`язані погасити.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з наявною за відповідачами заборгованістю, через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» має право стягнути солідарно заборгованість з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції, виходив з того, що суд першої інстанції неправомірно визначив розмір трьох процентів річних в іноземній валюті та стягнув заборгованість за тілом кредиту та процентами за кредитним договором у гривневому еквіваленті, оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить законодавству, проте три проценти річних підлягають стягненню у гривні.

Верховний Суд погоджується з не усіма висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Згідно з пунктом 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно проводити часткове погашення кредиту в строки та в сумі згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом. У разі непогашення позичальником заборгованості за щомісячними платежами за кредитом ця заборгованість перноситься на рахунки для обліку простроченої заборгованості, погашення якої провадиться згідно з пунктом 2.4 цього договору.

Відповідно до пункту 3.2.3 кредитного договору кредитодавець має право вимагати від позичальника часткового або повного дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, що належать до сплати за цим договором.

Згідно з пунктом 4.3 кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених пунктами 3.3.2, 3.3.3 цього договору, протягом 45 днів поспіль, невиконання позичальником (поручителем) вимог, передбачених пунктами 3.3.10 цього договору, кредитодавець має право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості за цим договором та/або в односторонньому порядку прийняти рішення щодо припинення дії цього договору, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти та щомісячну комісію за фактичний час використання кредиту та нараховану пеню.

Верховний Суд виходить з того, що якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 , провадження № 14-10цс18.

Повернення кредиту ОСОБА_1 мала здійснювати щомісячними платежами, що сплачуються у відповідну дату платежу згідно з графіком платежів, який, як встановив суд апеляційної інстанції, включає в себе: погашення частини тіла кредиту та сплату відсотків.

Верховний Суд виходить з того, що згідно із умовами кредитного договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати відсотків щомісяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Отже, у випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язань, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення. Позовна давність має обчислюватися для кожного чергового платежу окремо і перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для всієї сукупності послідовно виникаючих зобов`язань початком прострочення за одним із них.

Також упостанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте суд апеляційної інстанції встановивши, що згідно з виписками з рахунків бухгалтерського обліку ПАТ «Фідобанк» за договором кредиту від 29 квітня 2008 року № 002-в/83-08фі, у період з 01 травня 2014 року до 31 липня 2015 року ОСОБА_1 здійснювала платежі, як з повернення кредиту, так і зі сплати процентів за користування кредитом, останній платіж за кредитним договором здійснено 25 січня 2018 року, не звернув уваги, що з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в порядку пунктів 3.2.3, 4.3 кредитного договору та частини другої статті 1050 ЦК України позивач звернувся до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 14 червня 2018 року (том 1, а. с. 134), а з позовом до суду - 20 липня 2018 року, отже, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Верховний Суд зазначає, що зурахуваннямзазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, після зміни строку виконання зобов`язання позивач втрачає право нараховувати проценти за кредитом та пенею після 03 липня 2018 року (строк який зазначений у вимозі банку для добровільного погашення позичальником заборгованості), тому вимоги позивача про їх стягнення не відповідають нормі матеріального права - статті 1050 ЦК України. Після настання строку кредитування, позивач мав право на стягнення з позичальника сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Верховний Суд також зазначає, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування процентів є безпідставним.

Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Щодо стягнення заборгованості з поручителя

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи плату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (частина четверта статті 559 ЦК України в редакції на час виникнення правовідносин).

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідний правовий висновоквикладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов`язки сторін за цим договором необхідно вважати припиненими.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18.

Договором поруки 29 квітня 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору.

Як відомо з матеріалів справи, 14 червня 2018 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

У вимозі зазначено, що заборгованість за кредитним договором необхідно сплатити в повному обсязі протягом десяти днів з дня пред`явлення вимоги, тобто до 03 липня 2018 року.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів розпочинається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, провадження № 14-224цс18, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц, провадження № 14-243цс19.

З урахуванням встановлених обставин справи з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, нарахована з січня до липня 2018 року та до 28 квітня 2023 року, за відсотками за кредитом з 03 січня 2018 року до 03 липня 2018 року, за пенею з 03 січня 2018 року до 03 липня 2018 року, за трьома процентами річних з 03 січня 2018 року до 03 липня 2018 року.

Тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 111,24 дол. США, за відсотками за кредитом - 551,94 дол. США, за пенею - 1 041,77 дол. США, за трьома процентами річних - 100,18 доларів США, всього 8 805,13 дол. США.

З ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 221,19 дол. США, за відсотками за кредитом - 2 478,00 дол. США, за пенею - 701,29 дол. США, за трьома процентами річних - 215,53 дол. США, всього: 6 616,01 дол. США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Верховний Суд зауважує, що оскільки договором визначена валюта кредиту у доларах, то нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, має здійснюватися в іноземній валюті.

Висновок суду апеляційної інстанції про стягнення заборгованості за пенею та трьома процентами річних з відповідачів у гривні не відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № № 373/2054/16-ц, оскільки зобов`язання за кредитним договором визначені в іноземній валюті.

З огляду на викладені висновки рішення судів попередніх інстанцій не відповідає вимогах частин першої-четвертої статті 263 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою - третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково, судові рішенняскасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання касаційної скарги) за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

З урахуванням часткового задоволення касаційної скарги з ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 21 362,87 грн, з яких: за подання апеляційної скарги - 9 155,47 грн, за подання касаційної скарги - 12 207,40 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 111 (сім тисяч сто одинадцять) доларів 24 центів США, за відсотками за кредитом - 551 (п`ятсот п`ятдесят один) долар 94 центів США, за пенею - 1 041 (одна тисяча сорок один) долар 77 центів США, за трьома процентами річних - 100 (сто) доларів 18 центів США, а всього: 8 805 (вісім тисяч вісімсот п`ять) доларів 13 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 221 (три тисячі двісті двадцять один) долар 19 центів США, за відсотками за кредитом - 2 478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) доларів 00 центів США, за пенею - 701 (сімсот один) долар 29 центів США, за трьома процентами річних - 215 (двісті п`ятнадцять) доларів 53 центів США, а всього: 6 616 (шість тисяч шістсот шістнадцять) доларів 01 центів США.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 21 362 (двадцять одна тисяча триста шістдесят дві) грн 87 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко