У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2021 Справа №607/4633/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., при вирішенні питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 9 034 168 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. завданих в результаті користування належним їй приміщенням магазину на АДРЕСА_1 загальною площею 1515,8 кв.м., а також трьома земельними ділянками площами: 0,0317 га, 0,0318 га, 0,0300 га на яких розташований цей магазин без її згоди.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у зв`язку із тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Тернопільської області.

На виконання вказаної ухвали Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на адресу позивача надіслано копію ухвали, копію позовної заяви із додатками. Також, позивачу за її заявою було повернуто оригінал квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви від 11 березня 2020 року на суму 7 115,63 грн.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 липня 2020 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, в матеріалах справи наявна лише копія позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, оскільки позовна заява з додатками була повернута позивачеві, останній необхідно виконати вищевказані вимоги закону та надати суду копії позовної заяви та всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Згідно із ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В матеріалах позовної заяви відсутній оригінал документу про сплату судового збору за подання вказаного позову до суду.

До позовної заяви позивачем долучено клопотання про звільнення від сплати судового збору, мотивоване тим, що розмір судового збору, який підлягає до сплати перевищує 5% розміру річного доходу позивачки ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для відстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від його сплати має бути в наявності дві умови у сукупності: наявність майнового стану, який не дозволяв би позивачу сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, а також одна із підстав, визначених пунктами 1-3 частини 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, або звільнення від сплати судового збору є правом, а не імперативним обов`язком суду. Такий висновок випливає безпосередньо із змісту наведеної норми, яка, крім того, не містить чіткого переліку обставин майнового стану, який тягне за собою в якості наслідків відстрочення, розстрочення сплати судового збору, або звільнення від їх оплати. Такий висновок випливає безпосередньо із змісту наведеної норми, яка, крім того, не містить чіткого переліку обставин майнового стану, який тягне за собою в якості наслідків відстрочення, розстрочення сплати судового збору, або звільнення від їх оплати.

Як вказував Європейський суд з прав людини у рішенні «Креуз проти Польщі» за заявою № 28249/95 від 19.06.2001 «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Положеннями пункту 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

За змістом наведених правових норм єдиною підставою звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони. Питання про звільнення від сплати судового збору постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов`язку. Таким чином, суд вправі постановити ухвалу про звільнення від його сплати, враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони і остання повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Отже, враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що визначення майнового стану як такого, що дає підстави для звільнення від сплати судового збору є оціночним, тому потребує доказування перед судом. Обґрунтування пов`язаних із цим обставин, які свідчать про неможливість або труднощі з оплатою судового збору у розмірах і в строки, встановлені законом, покладається на зацікавлену сторону.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, про що свідчить рішення Європейського суду з прав людини в справі ФК «Мретебі» проти Грузії.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді.

Звертаючись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач зазначає, що вона отримує заробітну плату та матеріальну допомогу в сумі 158 481,52 грн., а тому просить зменшити розмір судового збору який підлягає сплаті за звернення з позовом до суду.

Однак сам по собі факт отримання позивачем заробітної плати у попередньому році в сумі 158 481,52 гривень не може свідчити про важкий майновий стан позивача, який міг би бути підставою для зменшення розміру судового збору, оскільки як зазначає сама позивач у її власності перебуває нерухоме майно, а саме три земельні ділянки та нежитлове приміщення, на утримання яких виділяються кошти.

Враховуючи розмір судового збору в даній справі, який підлягає сплаті позивачем, а саме: 10 510 грн., вважаю, що вказана сума не є непосильною сумою, яку не в змозі чи не могла б сплатити позивач у справі, звертаючись до суду із позовом про відшкодувати матеріальної шкоди в розмірі 9 034 168 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., відтак, немає підстав для висновку про порушення балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд позовної заяви та правом позивача на доступ до правосуддя, а тому з врахуванням наведеного, а також того, що судом не встановлено майновий стан позивача, який свідчив би про неможливість або труднощі з оплатою нею судового збору в розмірі, встановленому законом, який би надавав підстави для зменшення розміру судового збору, а тому су приходить до висновку, що заявлене клопотання про зменшення розміру судового збору не підлягає задоволенню.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин, суддя приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вищевказаних недоліків, а саме: надати суду копії позовної заяви та всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів, а також надати оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 10510 гривень.

Судовий збір у розмірі 10 510 гривень сплатити за реквізитами рахунку, розміщеними на офіційному веб-сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області: отримувач коштів ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37977599, банк отримувача - казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - UA0019751, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області (назва суду, де розглядається справа) та оригінал квитанції про оплату подати до суду у вищевказаний строк.

На підставі наведеного та керуючись статтями 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку невиконання вказаних вимог у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич