Справа № 361/3401/20
Провадження № 2/361/665/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 квітня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

установив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач зазначав, що 10 травня 2013 року між ним і відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 55110,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти.

На підтвердження укладеного договору позики та його умов, відповідач надав позивачу розписку про одержання ним грошових коштів.

Відповідно до умов вказаного договору, позичальник повинен був повернути борг в повному розмірі 55110,00 доларів 00 центів США, а також щомісячно, в період з 10 по 20 число, сплачувати 3 (три) відсотки від вказаної суми із зарахуванням на картку НОМЕР_1 .

01 жовтня 2019 року позивачем була направлена відповідачу вимога про повернення грошових коштів, якою він вимагав від відповідача протягом 7 (семи) днів сплатити заборгованість за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2019 р. в сумі 114628,80 доларів США, яка складалась з основної суми заборгованості в розмірі 55110,00 доларів США та загальної суми процентів в розмірі 59518 доларів США 80 центів США.

Однак відповідач до цього часу не повернув позивачу позику та проценти, чим порушив зобов`язання.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 10 травня 2013 року в розмірі 55110 доларів США, та проценти в розмірі 62825 доларів США 40 центів США, витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Машков К.Є. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 10 травня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 55110 доларів США зі сплатою щомісячно, в період з 10 по 20 число, 3 (три) відсотків від вказаної суми із зарахуванням на картку НОМЕР_1 (а.с.6).

Таким чином, суд дійшов до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

01 жовтня 2019 року позивачем була направлена відповідачу вимога про повернення грошових коштів, якою він вимагав від відповідача протягом 7 (семи) днів сплатити заборгованість за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2019 р. в сумі 114628,80 доларів США, яка складалась з основної суми заборгованості в розмірі 55110,00 доларів США та загальної суми процентів в розмірі 59518 доларів США 80 центів США (а.с.7).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом №15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна дійти висновоку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача за договором позики підлягають грошові кошти в розмірі 55110 доларів США.

Крім того, відповідно до ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Договором позики від 10 травня 2013 року передбачено сплату відповідачем на картку позивача процентів за користування чужими грошовими коштами щомісячно в розмірі 3 (три) відсотки від суми позики.

Розрахунок процентів слід здійснювати за формулою: сума позики помножена на розмір відсотків, встановлений договором, поділена на 100%, помножена на кількість місяців прострочення.

Так, за період з 01.02.2017 р. по 01.04.2020 р.: 55110х3%/100%х38 = 62825,40 доларів США.

Таким чином, проценти за користування чужими коштами становлять суму в розмірі 62825,40 доларів США.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 117935,40 доларів США, з яких: 55110 доларів США - сума основного боргу, 62825,40 - загальна сума процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то вирішити дане питання не є можливим, оскільки на підтвердження розміру понесених витрат та обсягу наданих адвокатом послуг до позову не долучено належних доказів. В письмових матеріалах справи є лише довіреність від 15 серпня 2019 року та копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1053542 (а.с.18,19).

Керуючись ст.ст. 11, 524, 526, 530, 533, 536, 610, 612, 625, 629, 1046-1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 18, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , 1985 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики від 10 травня 2013 року в розмірі 55110 (п`ятдесят п`ять тисяч сто десять) доларів США, та проценти в розмірі 62825 (шістдесят дві тисячі вісімсот двадцять п`ять) доларів США 40 центів США.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , 1985 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський