Номер провадження 2/522/4113/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді - Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованності, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 9853,00 дол. США, що станом на 11.09.2019 еквівалентно становило 245 142,65 грн. посилаючись на те, що 11.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AN02000059, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11411,54 дол. США, зі сплатою відсотків, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 11.04.2008 року в розмірі 9853,00 дол. США, що станом на 11.09.2019 еквівалентно становило 245 142,65 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року матеріали справи передані за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

29.04.2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що строк позовної давності сплинув, про що надала письмову заяву про застосування наслідків закінчення такого строку.

05.06.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до п.14.11 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років, тому позивачем строк звернення до суду не пропущений, оскільки строк виконання зобов`язання спливає 10.04.2015 року, а позов подано 12.12.2019 року.

16.11.2020 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, де відповідач зазначила, що умовами договору погашення кредиту повинно здійснювались позичальником з 24 по 28 число кожного місяця, останній платіж нею було зроблено 28.01.2014 року, а позивач звернувся до суду 12.12.2019 року, тому строк звернення до суду пропущено.

18.11.2020 року надійшли пояснення від представника позивача, в яких зазначено, що згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ( ч.3 ст. 264 ЦК України) 15.07.2015 року постановлено судовий наказ, заяву по якому банком було подано 07.02.2015 року, що згідно зі ст. 264 ЦК України являється підставою для переривання термінів позовної давності, тому строк звернення не пропущено.

05.05.2021 року та 18.06.2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, де зазначено, що договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Між сторонами такий договір не укладався тому, в даному випаду, слід застосовувати позовну давність тривалістю в три роки.

25.06.2021 року від представника позивача АТ КБ « Приватбанк» надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що 15.07.2015 року Малиновським районним судом м.Одеси постановлено рішення про звернення стягнення на предмет застави, отже строк позовної давності переривався.

До судового засідання, призначеного на 21.07.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату час та місце проведення якого повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, необхідність відкладення та підтвердження поважності причин відкладення не зазначено.

Від представника відповідача ОСОБА_1 та від відповідача ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просять суд відмовити.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AN02000059, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11411,54 дол. США, зі сплатою відсотків в розмірі 11,04 %, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» ті інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк».

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_2 11.04.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11411,54 дол. США.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року станом на 11.09.2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 9853,00 дол. США, яка складається з:

-Заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) 2523,68 дол. США;

-Заборгованість по відсоткам за користування кредитом- 113,04 дол. США;

-Заборгованість по комісії за користування кредитом 8,42 дол. США;

-Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 6729,10 дол. США;

А також відповідно до Договору:

-Штраф ( фіксована частина) 10,05 дол. США;

-Штраф ( процентна складова 468,71 дол. США.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

При розгляді справи, представником відповідача ОСОБА_1 була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_1 , у своїх поясненнях від 05.05.2021 року зазначає, що договір про збільшення позовної давності, який укладається у письмовій формі між нею та банком не укладався.

Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки пунктом 14.11 Кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, на останній сторінці якого міститься підпис ОСОБА_1 ( а.с. 17 на обороті), зазначено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1824цс15.

З наведеного вище слідує, що сторони кредитного договору дійшли згоди про збільшення позовної давності до 5 років. Стороною відповідача окремі пункти кредитного договору не оскаржуються.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Суд приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_1 , наданих в запереченнях від 16.11.2020 року, де відповідач зазначила, що умовами договору погашення кредиту повинно здійснювались позичальником з 24 по 28 число кожного місяця, останній платіж нею було зроблено 28.01.2014 року, при цьому суд критично ставиться до пояснень банку, які підтверджені розрахунком заборгованості по кредиту № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, що оскільки були внесені відповідачем кошти в розмірі 141,34 грн. 09.12.2014 року, то перебіг позовної давності почав обліковуватись з 10.12.2014 року, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто з 29.02.2014 року.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд приймає до уваги позицію представника позивача АТ КБ « Приватбанк» в письмових поясненнях від 25.06.2021 року, де зазначено що 15.07.2015 року Малиновським районним судом м.Одеси постановлено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року в сумі 2866,35 дол.США, що еквівалентно 45288,37 грн. вилучено та передати в заклад Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель MATIZ, рік випуску: 2007, отже строк позовної давності переривався.

З наведеного вище суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Враховуючи наведене вище суд вважає за необхідне стягнути з солідарно відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року в розмірі 9853,00 дол. США.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Станом на 21.07.2021 року офіційний курс гривні до долара США становить 27,2405 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3677,14 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням на зазначену суму .

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.15,16,256-258,261,267, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 223, 264, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованності, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, 17.12.2007 року), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 16.05.1997 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( , МФО № 305299, рах. № НОМЕР_5 ) суму заборгованості за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 в розмірі 9853,00 дол. США, що еквівалентно становить станом на 21.07.2021 року 268 400,65 грн., яка складається з:

-Заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) 2523,68 дол. США (68 746,30 грн);

-Заборгованість по відсоткам за користування кредитом- 113,04 дол. США (3079,27 грн);

-Заборгованість по комісії за користування кредитом 8,42 дол. США (229,37 грн);

-Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 6729,10 дол. США(183304 грн);

А також відповідно до Договору:

-Штраф ( фіксована частина) 10,05 дол. США (273,77 грн);

-Штраф ( процентна складова 468,71 дол. США ( 12 767,9 грн).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, 17.12.2007 року), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 16.05.1997 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( , МФО № 305299, рах. № НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору по 1838,57 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.07.2021 року.

Суддя: Абухін Р.Д.21.07.21