Справа № 203/510/21
Провадження № 2/0203/568/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд:

- встановити факт належності померлому ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу на квартиру, а саме - свідоцтва про право власності на житло, видане 10.02.2012 року Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, на ім`я ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру

АДРЕСА_1 . Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є дружиною свого померлого чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначила позивач, єдиним об`єктом спадкування є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач як дружина є одним зі спадкоємців першої черги після смерті чоловіка, а також їх донька - відповідач ОСОБА_3 .

За поясненнями позивача, після спливу шестимісячного терміну після смерті чоловіка вона звернулась до приватного нотаріуса за отриманням спадщини на вказану вище квартиру. Однак, приватний нотаріус під час перевірки запису про шлюб в Державному реєстрі актів цивільного стану виявив розбіжності в прізвищі, що зазначене у паспорті громадянина України - « ОСОБА_4 », та прізвищ, зазначених в актовому записі про шлюб в Державному реєстрі актів цивільного стану, а саме прізвищ чоловіка та дружини українською мовою - « ОСОБА_4 ». Також нотаріус виявив розбіжності у році народження нареченої, який було зазначено як 1963 рік, замість вірного - 1953 року народження. У зв`язку з цим, нотаріус не зміг встановити факт родинних відносин між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згодом позивач зверталась до Соборного районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з метою виправлення свого прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » та виправлення року її народження з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з урахуванням наявного в неї свідоцтва про укладення шлюбу та її паспорта громадянина України. Також позивач зверталась до Соборного районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо виправлення прізвища її померлого чоловіка в актових записах про шлюб та смерть з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », у зв`язку з чим, їй було видане свідоцтво про смерть на ім`я її чоловіка із зазначенням його прізвища як « ОСОБА_4 ». Проте це суперечить даним його паспорта громадянина України. Після цього позивач знову звернулась до приватного нотаріуса разом з відповідними документами, з урахуванням виправлених прізвищ. Нотаріус повідомив їй, що повторне свідоцтво про смерть її чоловіка не співпадає з даними особи, відносно якої відкрита спадкова справа та правовстановлюючі документи не відповідають прізвищу померлого.

У зв`язку з неможливістю здійснити виправлення у прізвищі померлого чоловіка з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », 02.02.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. було видано їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тобто позивач, звернувшись до приватного нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову нотаріуса через невідповідність документів на померлого « ОСОБА_4 ». Як зазначила позивач, відтепер вказані зміни в актових записах про шлюб та про смерть померлого чоловіка не дають можливості встановити факт належності померлому права власності на нерухоме майно, оскільки прізвище померлого « ОСОБА_4 », яке зазначене у повторному свідоцтві про смерть від 11.09.2019 року, серії НОМЕР_3 , не співпадає з прізвищем, зазначеним у правовстановлюючому документі на квартиру, у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також із прізвищем померлого, на яке було відкрито спадкову справу.

Тому позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності померлому ОСОБА_4 правовстановлюючого документу на квартиру (за адресою: АДРЕСА_3 ), а саме: свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2012 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У підготовчому засіданні 26.05.2021 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю, пояснила обставини звернення позивача до суду з позовом таким чином, як про це зазначено вище.

Відповідач у строк, встановлений законом та судом, на виконання ухвали суду від 22.03.2021 року не надала відзиву на позовну заяву, проте 12.04.2021 року подала до суду письмову заяву про те, що вона не заперечує проти ухвалення судового рішення на користь позивача.

У підготовчому засіданні 26.05.2021 року представник відповідача зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі, про що свідчить її особиста письмова заява від 12.04.2021 року.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, задоволено клопотання позивача та витребувані докази: належним чином засвідчена копія спадкової справи № 19/2019, заведена 08.07.2019 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Суд в порядку, визначеному ст. 206 ЦПК України, на місці ухвалив прийняти визнання відповідачем позову в підготовчому засіданні, враховуючи, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення представника позивача та представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

26.05.2021 року у підготовчому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дружиною померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Це підтверджується копіями: свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 30.06.1973 року; паспортів громадян України серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 , померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з відмітками про реєстрацію шлюбу; свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 01.02.2019 року та серії НОМЕР_3 (повторно) від 11.09.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7, 8-10,15, 20, 28).

За відомостями зі свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 01.02.2019 року та серії НОМЕР_3 (повторно) від 11.09.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 71 від 25.01.2019 року, довідкою про причини смерті від 25.01.2019 року (а.с.20, 21-22, 23, 28).

Відповідно до експертного висновку від 01.08.2019 року № 056/910-а Українського бюро лінгвістичних експертиз, українські записи прізвища ОСОБА_4 (паспорт, запис ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_4 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності між українськими документальними записами прізвища виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при його міжмовних перетвореннях під впливом російської орфоепії. Відповідно до чинних правил нормативний український запис прізвища - ОСОБА_4 (а.с.27).

При цьому після звернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до Соборного районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою від 16.09.2020 року про видачу повторного свідоцтва про смерть її померлого чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , листом від 26.09.2020 року їй було відмовлено, з огляду, зокрема, на те, що 04.09.2019 року позивач особисто звернулась до Соборного відділу з проханням внести зміни до актового запису про смерть № 110, складеного Соборним відділом 01.02.2019 року, та виправлені прізвище померлого чоловіка з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », видано повторне свідоцтво про смерть чоловіка (а.с.29, 30).

Позивач на підтвердження того факту, що прізвище її померлого чоловіка значиться по-різному « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_4 » надала суду копії: довідки про склад сім`ї № 6169 від 18.10.2016 року; свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_8 від 15.03.1983 року (мова оригіналу - російська мова); свідоцтва про смерть матері померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 від 06.11.2007 року серії НОМЕР_9 ; розпорядження виконкому Кіровської райради народних депутатів Житлового ремонтно-експлуатаційного об`єднання «Про переоформлення особового рахунку з померлого чоловіка на дружину» від 15.06.1992 року № 162-ж; свідоцтва від 10.02.2012 року про право власності на житло після приватизації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6, 12, 13, 14, 17).

На підтвердження того факту, що померлий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті був власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та був зареєстрований за вказаною адресою, позивач надала суду копії: довідки про склад сім`ї № 6169 від 18.10.2016 року; свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2012 року; витягу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про державну реєстрацію прав від 09.04.2012 року, номер витягу 33764465; свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 01.02.2019 року та серії НОМЕР_3 (повторно) від 11.09.2019 року; технічного паспорту на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с.6, 17, 18, 20, 28).

Постановою приватного нотаріуса Петренко Таїсії Віталіївни від 02.02.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 . Вказана постанова нотаріуса мотивована тим, що надані заявником документи не дають можливості встановити факт смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент звернення ОСОБА_2 за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом спадкова справа була відкрита до майна померлого ОСОБА_4 , однак спадкоємицею надано повторне свідоцтво про смерть на ім`я померлого ОСОБА_4 . Крім того, надане свідоцтво про право власності на житло на квартиру та витяг про державну реєстрацію прав не дають змоги встановити належність майна померлому ОСОБА_4 (а.с.33).

На вимогу ухвали суду від 22.03.2021 року суду були надані витребувані у приватного нотаріуса засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 19/2019, заведеної 08.07.2019 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 . За відомостями з матеріалів вказаної спадкової справи видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , звернулась до приватного нотаріуса у встановлений шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця її чоловіка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з заявою від 08.07.2019 року про прийняття спадщини за законом, та є єдиним спадкоємцем (а.с.48-94).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є донькою позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка не була зареєстрована разом з померлим за адресою: АДРЕСА_3 , бо була знята з реєстрації 05.12.2011 року, та у встановлений шестимісячний строк не прийняла спадщину як спадкоємиця за законом після померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Це підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 09.04.1977 року; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_11 від 02.10.1999 року; свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 01.02.2019 року та серії НОМЕР_3 (повторно) від 11.09.2019 року; довідки про склад сім`ї № 6169 від 18.10.2016 року (а.с.20, 24-25, 26, 28).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу встановлення факту належності померлому ОСОБА_4 , правовстановлюючого документу на квартиру, а саме - свідоцтва про право власності на житло, видане 10.02.2012 року Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, на ім`я ОСОБА_4 , та визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з п. 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст.ст. 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до змісту пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову.

Аналіз викладених вище норм та обставин справи дає суду підстави дійти висновку, що позивач є спадкоємицею за законом першої черги після померлого чоловіка та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить їй з часу відкриття спадщини.

При цьому, як було встановлено в ході судового розгляду справи, спадщина складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до нотаріуса у встановлений шестимісячний термін для прийняття спадщини з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою нотаріуса від 02.02.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з огляду на розбіжності у написанні прізвища її померлого чоловіка « ОСОБА_4 » чи « ОСОБА_4 », зокрема у свідоцтві про смерть (повторно) та правовстановлюючому документі на право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 . Водночас судом було встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є однією і тією ж особою, а розбіжності у написанні прізвища сталися внаслідок допущених розбіжностей під час перекладу з російської мови на українську мову.

Також в ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач у встановлений шестимісячний термін не прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_4 . Суд враховує і те, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі.

Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними, допустимими, достатніми доказами позовні вимоги про встановлення факту належності померлому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , правовстановлюючого документу на квартиру (за адресою: АДРЕСА_3 ), а саме: свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2012 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 та про визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п. 5, п. 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, враховуючи викладене вище, аналізуючи пояснення учасників справи, враховуючи те, що відповідач визнала позов, тобто між сторонами відсутній спір щодо права власності на спадкове майно - квартиру, а також з урахуванням в сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних в матеріалах справи, того, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, вважає можливим прийняти визнання відповідачем позову, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Також суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору на підставі ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», Порядку , враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% (відсотків) сплаченого судового збору у розмірі 4153,47 грн, а інші 50% (відсотків) у розмірі 4153,47 грн - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи № 203/510/21, а саме: оригінал № 0.0..1 від 05.02.2021 року на суму 8309,94 грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 142, 200, 206, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт належності померлому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) правовстановлюючого документу на квартиру (за адресою: АДРЕСА_3 ), а саме: свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2012 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ; РНОКПП НОМЕР_12 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4153,47 грн (чотири тисячі сто п`ятдесят три гривні 47 копійок).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1; ) повернути ОСОБА_2 ні ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4153,47 грн (чотири тисячі сто п`ятдесят три гривні 47 копійок) (квитанція № 0.0..1 від 05.02.2021 року на суму 8309,94 грн, міститься в матеріалах цивільної справи № 203/510/21).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 09.06.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва