НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 червня 2021 рокуСправа № 322/1101/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П., за участю представника позивачки - адвоката Дерев`янко І.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,

встановив

короткий зміст позовних вимог і рух справи:

18 листопада 2020 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому адвокат Дерев`янко І.О. в інтересах позивачки ОСОБА_2 просить суд:

- визнати заповіт, складений 30.10.2000 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер: НОМЕР_1 , посвідченого секретарем Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області - недійсним;

- всі судові витрати понесені позивачкою ОСОБА_2 покласти на відповідача ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила таке.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла тітка позивачки, ОСОБА_3 .

Остання була одинокою, не мала ні чоловіка, ні дітей, лише рідного брата ОСОБА_4 та сестру ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 останні місяці свого життя проживала у Веселівcькому психоневрологічному інтернаті в с. Зоряне (с. Урицьке) Запорізького району Запорізької області де й померла, але про її смерть позивачка не була обізнана.

Після смерті ОСОБА_3 , позивачка не цікавилася майном, яке перебувало у власності тітки і його спадкуванням, бо вважала, що є спадкоємці ближчі від неї і вони успадкували його.

За інформацією сільського голови Терсянської сільської ради стало відомо, що майно тітки позивачки ніхто не успадкував і не скористався заповітом, який начебто вона склала на користь позивачки, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в рівних долях.

16 грудня 2019 року позивачка звернулася до сільського голови Кучеренка Р.С. із заявою, про надання інформації щодо наявності заповіту та спадкового майна ОСОБА_7 .

Після листування з сільським головою позивачка отримала копію заповіту складеного ОСОБА_3 - 11 листопада 1997 року, посвідченого секретарем Терсянської сільської ради Ноженко Т.В., яким вона заповіла все своє майно позивачці, ОСОБА_4 ,і ОСОБА_6 в рівних долях.

Дядько позивачки - ОСОБА_4 помер 15 років тому.

Про долю життя іншого дядька - ОСОБА_6 , позивачка не обізнана, оскільки 20 років не спілкувалась з останнім.

24 червня 2020 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області у справі №322/164/20, було встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною тіткою позивачки - ОСОБА_2 , яка звернулася з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачці не було відомо про існування заповіту та суд розглянувши зазначену заяву дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення такого позову і визначив позивачці додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 11 листопада 1997 року, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_3 .

З відповідним рішенням суду позивачка звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори за відкриттям спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини.

Після чого, за інформацією Терсянської сільської ради стало відомо, про наявність ще одного заповіту, складеного 30.10.2000 ОСОБА_3 на користь відповідача, та заповіла останньому земельний пай на підставі сертифікату ЗП №016241 КСП «Мрія».

Також, за інформацією Терсянської сільської ради стало відомо, що наявність заповіту складеного 30.10.2000 ОСОБА_3 на користь відповідача, не можна було встановити, так як був відсутній запис в книзі обліку заповітів.

Представник позивачки вважала, що заповіт від 30.10.2000 ОСОБА_3 складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а отже є нікчемним, оскільки, відсутній запис в книзі обліку заповітів і в тексті заповіту не вії зазначені дані повного прізвище заповідача, та відсутні дані податкового номеру, що унеможливлює ідентифікацію конкретного заповідача, а відтак його дійсного волевиявлення.

Також вважала, що на момент складання заповіту від 30.10.2000 ОСОБА_3 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними так - як була в неадекватно стані з розладами здоров`я після прийняття ліків, тобто не дієздатною особою.

На це вказувало те, що спадкодавець, останні місяці свого життя проживала у Веселівському психоневрологічному інтернаті в с. Зоряне (с. Урицьке) Запорізького району Запорізької області, де й померла також Позивачці відомо, що Спадкодавець знаходилася на обліку Комунальної установи «Гуляйпільська психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради та Комунального некомерцїйного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, деякий час свого життя незадовго до смерті вела бродячий спосіб життя, у Спадкодавця також спостерігалась деменція.

Посилаючись на положення ст.ст.203, 225, 1234, 1257 ЦК України представник позивачки просила задовольнити позов.

Також клопотала про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи і витребування доказів.

На позовну заяву відповідачем подано відзив, зі змісту якого випливало, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. У відзиві відповідач також заперечував проти призначення експертизи.

Ухвалою суду від 01.03.2021 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, зупинено провадження у справі.

03.06.2021 поновлено провадження у справі, посмертну судово-психіатричну експертизу не проведено, через несплату витрат на її проведення позивачкою.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов, просила суд його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що наведені у позовній заяві доводи є необґрунтованими, заповідачка на момент складання заповіту не була недієздатною, а сам заповіт за змістом і структурою є аналогічним заповіту, який складався і посвідчувався на користь позивачки. Зазначив, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04.02.2021, яке набрало законної сили, у справі №322/975/20, йому було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за зазначеним заповітом від 30.10.2000.

Заяв і клопотань сторонами не подано.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права:

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Урицьке Запорізького району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.10.2006 серії НОМЕР_2 .

11 листопада 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт (копія якого знаходиться у матеріалах справи), посвідчений секретарем Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, яким все своє майно, що належатиме їй на день смерті, в тому числі житловий будинок в с. Ніженка Новомиколаївського району Запорізької області, заповіла в рівних долях ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24.06.2020 по справі № 322/164/20 ОСОБА_2 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за зазначеним заповітом від 11.11.1997.

14.08.2020 ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №204/2020 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 66268580).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 14.08.2020 №61301982, до Спадкового реєстру 11.11.2005 було внесено відомості про заповіт ОСОБА_3 , складений нею 30.10.2000, що зберігається у Терсянській сільській раді Новомиколаївського району Запорізької області (а.с.69, 70).

Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3 від 30.10.2000, що міститься в матеріалах спадкової справи № 204/2020, вона заповіла ОСОБА_1 земельну частку (пай), належну їй на праві особистої власності, в розмірі 8,38 га, сертифікат ЗП №016241, що знаходиться в ТОВ «Мир».

Вказаний заповіт було нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області (секретарем), та зареєстровано під №310 в книзі для запису нотаріальних дій.

Згідно з копією листа Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області №78 від 05.10.2020 адресованому ОСОБА_2 наявність заповіту складеного ОСОБА_3 30.10.2000 не можна було встановити, так як був відсутній запис в книзі обліку заповітів (а.с.13).

Відповідно до копії листа Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області №131 від 23.09.2020 адресованому державному нотаріусу наявність заповіту складеного ОСОБА_3 30.10.2000 не можна було встановити, так відсутній запис в Алфавітній книзі обліку заповітів (а.с.79).

Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28.10.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у справі №322/975/20 про визначення строку для прийняття спадщини.

Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Положеннями ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом ;кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування пред`явлення позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

За змістом ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Представник позивачки в мотивувальній частині позовної заяви, в контенті обґрунтування своїх посилається на положення ст.ст.203, 1234, 1257 ЦК України, які не можуть бути враховані судом з огляду на положення ст.5 і п.4 перехідних положень ЦК України.

Оскільки заповіт, який представник позивачки просить визнати недійсним, було складено 30.10.2000, судом застосовуються акти цивільного законодавства чинні на час складання цього заповіту.

Вимоги, до форми заповітів визначені ст.541 ЦК УСРС від 1963 року, а саме заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

ЦК УСРС від 1963 року взагалі не містив поняття нікчемний заповіт або нікчемний правочин. Зі змісту положень вказаного кодексу випливає, що заповіт міг бути визнаний недійсним, якщо він укладений особою, яка не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Позивачкою і її представником не доведено належними і допустимими доказами факт того, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 30.10.2000 не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» (яка діяла на момент складання заповіту) нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з п.1 ч.2. ст.37 згаданого закону у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують заповіти.

Нотаріальне посвідчення заповіту повинно було відбуватися з дотриманням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року №22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.10.1994 року № 256/466 (далі інструкція).

Заповіт ОСОБА_3 складений 30.10.2000 відповідає вказаним вимогам, адже укладений письмово, у ньому зазначено місце і час укладення, підписаний позивачкою і завірений виконавчим комітетом сільської ради (зазначена назва виконавчого комітету, наявна печать і підпис секретаря сільської ради).

Дійсно, п.38 вказаної інструкції визначає, що заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Разом з цим суд вважає, що відсутність запису про заповіт ОСОБА_3 від 30.10.2000 в Алфавітній книзі обліку заповітів Терсянської сільської ради станом на вересень-жовтень 2020 року не може бути підставою для визнання цього заповіту недійсним, оскільки позивачкою не доведено, що вказаний заповіт не було записано в алфавітну книгу після його посвідчення у 2000 (можливі втрата, знищення, заведення нової алфавітної книги тощо). Позивачкою і її представником не заявлялося клопотання про виклик і допит, в цьому контексті, колишніх посадових осіб Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, і безпосередньо особи, яка посвідчувала вказаний заповіт. Крім цього, навіть якщо вважати, що заповіт ОСОБА_3 від 30.10.2000 не був записаний до алфавітної книги обліку заповітів взагалі, це не є істотною умовою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки позивачкою і її представником не доведено, що волевиявлення ОСОБА_3 щодо розпорядження належним їй майном не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. В цьому контексті судом враховую правову позицію викладену в постанові Верховного суду від 06.06.2019 у справі 342/139/16-ц (номер провадження 61-21701ск18).

Також суд звертає увагу, що заповіт ОСОБА_3 від 30.10.2000 (складений на користь відповідача), так само як і її заповіт від 11.11.1997 (складений на користь позивачки), зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій. Обидва заповіти складені за однією формою, однією і тією ж самою посадовою особою і на однакових бланках. Факт проведення нотаріального посвідчення заповіту виконавчим комітетом сільської ради 30.10.2000 і його підписання саме ОСОБА_3 , сторона позивачки під сумнів не ставить.

Таким чином підстав визнавати заповіт укладений ОСОБА_3 30.10.2000 недійсним не має, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Реквізити учасників справи:

- позивачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 12.07.2021.

Суддя Р.О. Губанов