Справа № 307/2366/20
Провадження № 2/307/1295/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Углянська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на прибудинкову земельну ділянку та будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом.

Посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , про що внесено відомості в Державний реєстр прав на нерухоме майно.

Навколо будинку є земельна ділянка для його обслуговування.

Однак, відповідачка ОСОБА_2 всупереч вимогам закону обгородила частину земельної ділянки, чим перешкоджала їм у вільному доступі до будинку та її квартири для обслуговування останніх.

На початку 2018 року ОСОБА_2 на вищезазначеній земельній ділянці, суміжній щодо прибудинкової території незаконно встановила паркан шляхом встановлення металевих труб та металевої сітки.

Відповідачка почала вказане огородження всупереч встановленим архітектурно-будівельним нормам і правилам, а саме - без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на встановлення різних огороджень прямо до будинку.

ОСОБА_2 ці добудови самовільно встановила до стін будинку не дотримуючись відстані 1 метра від основної будівлі.

Вона неодноразово зверталася до голови сільської ради в усній формі про порушення відповідачкою будівельних норм при проведенні будівельних робіт та створення їй перешкод у використанні земельною ділянкою.

ОСОБА_2 використовує самовільно захоплену земельну ділянку та наявну на ній огорожу на шкоду її інтересам і створює перешкоди у здійснення права власності на належне нерухоме майно й земельну ділянку для подальшого обслуговування, володіння й користування майном.

Дії відповідачки можуть призвести до створення загрози приватній власності ОСОБА_1 , тобто в неї та інших мешканців немає доступу для обслуговування та ремонту їхнього будинку.

Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Представник Углянської сільської ради у судове засідання не з`явився та надав листа про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги відповідача є безпідставними. У відповідності до договору купівлі-продажу № 1-2457 від 27.09.2007 відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить квартира № 8 у тому ж будинку. Доводи позивачки про порушення її прав на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 та створення відповідачкою перешкод у здійснення нею права власності на земельну ділянку, вільному доступі до будинку та до кварти, не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставин справи. З доданих до позовної заяви документів не вбачається факту виникнення у позивачки ОСОБА_1 права власності чи користування на землю, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , у розумінні вимог стст. 22, 23 ЗК України, в редакції 1990 року, та стст. 125, 126 ЗК України, у редакції 2001 року. Матеріали позовної заяви не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що будь-яка земельна ділянка у складі прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , передавалася у постійне користування підприємствам, установам і організаціями, які здійснюють правлінням цим будинком. Також позивачкою не нагадано доказів на підтвердження факту визначення у вcтановленому законом порядку розмірів та конфігурація земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , а також передачі такої земельної ділянки у власність або в постійне користування співвласниками багатоквартирного будинку. Позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами факту виникнення у неї у встановленому законом порядку права власності чи права користування на земельну ділянку, на захист якого заявлено позов, а відтак, і факту порушення її прав у сфері землекористування, а також факту створення їй з боку відповідачки перешкод у здійсненні права власності на багатоквартирний будинок в цілому та належну їй на праві власності квартиру у цьому будинку.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частини 1-4 ЦПК України у цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі правочину належить квартира АДРЕСА_1 , а відповідачці ОСОБА_2 - квартира № 10 у цьому ж будинку.

Із листа Углянської сільської ради № 128 від 30.05.2017 вбачається, що прибудинкова територія багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 самовільно захоплена.

Відповідно чч. 1-4 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачкою в супереч вказаним нормам не надано жодних доказів про наявність у неї отриманих у встановленому Законом порядку прав на користування (володіння, розпорядження) спірною земельною ділянкою, а відповідно і доказів порушення відповідачкою цих прав. Також нею не надано доказів про порушення відповідачкою ОСОБА_2 її прав на користування будинком АДРЕСА_1 .

Власник земельної ділянки з позовом до відповідачки не звертався, клопотання про заміну позивача ОСОБА_1 не подавала.

За таких обставин, керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 42, 125 ЗК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02.08.2021 року.

Головуючий В.І. Гримут