Номер провадження: 22-ц/813/4922/21
Номер справи місцевого суду: 495/6122/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Чекерської Лариси Валеріївни, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний", ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, заінтересовані особи, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса в особі головного державного виконавця Чекерської Лариси Валеріївни, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний", ОСОБА_1 , у якій просив суд заборонити головному державному виконавцю Чекерській ЛВ., а також представникам ПАТ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Чекерської Л.В., скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати головного державного виконавця Чекерську Л.В. провести опис всього майна боржників.

Вимоги скаржника мотивовані тим, що 20.04.2018 року головним державним виконавцем Чекерською Л.В. було відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/7707/15-ц про виселення.

Вказує, що станом на 20.06.2019 року в будинку по АДРЕСА_1 проживали та/або тримали своє майно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

20.06.2019 року держвиконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та складено акт, в якому зазначено, що під час виселення - майна та коштів боржника не виявлено.

Скаржник стверджує, що виселення та складання вищевказаного акту відбулось за відсутності боржника, що підтверджується відсутністю його підпису ОСОБА_2 та відсутністю позначки « від підпису відмовився».

Скаржник зазначає, що під час вищезазначених виконавчих дій держвиконавцем не проводився опис майна: меблів, побутової техніки, будівельних інструментів та інших предметів, що знаходилось на території будинку.

Зазначення держвиконавцем в акті про виселення про відсутність майна боржника та не проведення його опису і зберігання є грубим порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК країни та ч.1 ст. 1 Протоколу № 11 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

На підставі вищевказаних обставин, ОСОБА_2 і звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Чекерської Лариси Валеріївни, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний", ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подали до суду апеляційні скарги, у яких: ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд задовольнити її апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року та задовольнити в повному обсязі скаргу ОСОБА_2 ; представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року та задовольнити в повному обсязі скаргу ОСОБА_2 .

В судове засідання, призначене на 29.07.2021 року, з`явився ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , інші сторони у справі до суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2019 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, Чекерською Ларисою Валеріївною при примусовому виконанні вимог виконавчого листа № 495/7707/15-ц виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28.02.2017 року про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було складено акт державного виконавця, у присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за участю начальника сектору превенції Бондаренко А.А., представника банку «Південний», згідно якого виїздом за адресою проведення виконавчих дій встановлено, що виселення боржника ОСОБА_2 з житлового будинку , загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 самостійно ним не виконано, у зв`язку із чим його було примусово виселено. Під час виселення майна та коштів боржника не виявлено.

20.06.2019 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чекерською Ларисою Валеріївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56221126.

У постанові вказано, що рішення суду згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі./ л.с.10/.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Чекерської Л.В. та як наслідок скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вказані посилання є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вимоги скарги у частині заборони головному державному виконавцю Чекерській ЛВ., а також представникам ПАТ «Південний» здійснювати будь-які дії щодо майна за адресою: АДРЕСА_1 є недоцільними, оскільки наразі виконавче провадження фактично закінчене, а вимоги скаржника про зобов`язання головного державного виконавця Чекерську Л.В. провести опис всього майна боржників є похідними від основної частини вимог скарги, а тому у зв`язку з не підтвердженням неправомірності дій державного виконавця Чекерської Л.В. у задоволені таких вимог також необхідно відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно до ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.4,5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушив норми матеріально та процесуального права, оскільки апелянт зазначає, що вона не повідомлялась державним виконавцем про виселення, не отримувала жодних листів про вказане. Апелянт зазначає, що хоча після розірвання шлюбу й на момент проведення виселення не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , однак в будинку залишились її меблі та окремі речі, які купувались спільно з ОСОБА_2 , тому держвиконавець на її думку порушив вимоги ч.3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» та не перевірив факт проживання/знаходження майна інших осіб, зареєстрованих в будинку, що призвело до порушення її прав як співвласника спільного майна подружжя. Крім того, державний виконавець не провів опис майна, чим порушив вимоги ч.5 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження»

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що станом на 20.06.2019 року в будинку проживали та тримали своє майно ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в будинку знаходились дорослі та дитячі речі, побутова техніка, меблі. Також, в будинку були й речі, які не належали ОСОБА_2 , якими він тимчасово володів на певній правовій підставі. Апелянт також зазначає, що виселення відбулось за відсутністю боржника, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_2 в акті про виселення та під час вищевказаних виконавчих дій держвиконавцем не проводився опис майна, який знаходився на території будинку, що є порушенням ЗУ «Про виконавче провадження».

На вищевказані посилання апелянтів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив 18.04.2018 року на адресу Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява представника Акціонерного банку «Південний» про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2018 року з примусового виконання вимог виконавчого листа № 495/7707/15-ц, виданого Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м, житловою 110,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Головним державним виконавцем Чекерською Л.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56221126.

В даній постанові боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів від дати відкриття виконавчого провадження та попереджено про те, що відповідно до ст. 66 За України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) у разі невиконання боржником рішення про виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. 27.08.2019 державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою виселення боржника, та на момент перевірки було встановлено, що боржником самостійно рішення суду не виконано.

Боржнику ОСОБА_2 направлено повідомлення про його примусове виселення та призначено день та час, а саме, 06.09.2018 року об 11-00 годині.

Того ж дня, винесено постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення.

06.09.2018 року згідно акта державного виконавця, під час проведення виконавчих дій по виселенню ОСОБА_2 , встановлено, що боржник не виконав рішення та перешкоджає державному виконавцю виселити його зв`язку з тим, що представник боржника повідомив, що останній не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження вчасно, державним виконавцем прийнято рішення відкласти проведення виконавчих дій стосовно виселення боржника та надано боржнику строк виселитися до 11.09.2018 року, про що було вручено особисто під підпис повідомлення про виселення.

Того ж дня, винесено постанову про відкладення виконавчих дій до 11.09.2018 року та про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення на 11.09.2018 рік.

11.09.2018 року згідно акту державного виконавця, виїздом за адресою місця проведення виселення встановлено, що боржник чинить перешкоди та не бажає самостійно виселятися, будучи попередженим належним чином про день та час виселення.

Того ж дня востаннє попереджено та повідомлено про те примусове виселення відбудеться 24.09.2018 року об 11.00 годині.

19.09.2018 року винесено постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій при виселення.

24.09.2018 року на адресу Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.09.2019 року про зупинення виконавчого провадження.

До заяви додано належним чином завірену ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 01.06.2018 року по справі № 495/7707/35-ц, згідно якої зупинено виконання за виконавчим листом № 495/7707/ виданим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.

25.09.2018 року винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду справи по суті.

30.05.2019 року на адресу Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява представника Акціонерного банку «Південний» про продовження вчинення виконавчих дій.

До заяви додано ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2018 року по справі № 495/770 ц, згідно якої внесено виправлення в ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду 01 червня 2018 року за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та про зупинення стягнення за виконавчим листом №495/7707/15-ц від 28.02.2017 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, виклавши дату розгляду ухвали суду наступним чином: «01 вересня 2018 року», та ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.31.2018 року по справі № 495/7707/15-ц, згідно якої поновлено виконання за виконавчим листом № 495/7707/15-ц, виданим Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області на виконання рішення від 11.05.2016 року.

10.06.2019 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

10.06.2019 року на адресу боржника направлено повідомлення про виселення на 20.06.2019 об 11-00 годин.

Того ж дня винесено постанову про залучення працівника поліції до проведення виконавчих дій під час виселення.

20.06.2019 року у присутності понятих, представника стягувача та працівників поліції як це передбачено ЗУ «Про виконавче провадження» було здійснено примусове виселення боржника.

Під час виселення майна та коштів боржника не виявлено, а тому, 20.06.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З вказаного вбачається, що боржник чинив перешкоди щодо виселення зі спірного будинку, неодноразово повідомлявся держвиконавцем про примусове виселення та проведення виконавчих дій при виселенні. Про дату та час здійснення примусового виселення, яке відбулось 20.06.2019 року об 11:00 год. також був належним чином повідомлений, а тому відповідно до норм чинного законодавства відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

З матеріалів справи встановлено, що 20.06.2019 року примусове виселення боржника було здійснено саме у присутності понятих, представника стягувача та працівників поліції, тому порушень ЗУ «Про виконавче провадження» апеляційний суд не вбачає.

Щодо посилань ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що під час виселення в будинку знаходилось майно та особисті речі апелянтів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказане не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, а навпаки відповідно до акту від 20.06.2019 року, складеного головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерською Ларисою Валеріївною зазначено, що майна та коштів боржника не виявлено, тому примусове виселення відбулось саме в частині звільнення приміщення, зазначеного у виконавчому документі та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

В поданій апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_2 також посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила, що держвиконавець керувала вивезенням майна, що знаходилось в будинку.

Апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апелянта, оскільки пояснення свідка ОСОБА_12 про те, що вона впізнала держвиконавця Чекерську Л.В. , яка 20.06.2019 року в будинку по АДРЕСА_1 керувала погрузкою побутової техніки в вантажний автомобіль не підтверджено жодними належними доказами, оскільки витяг фото з соціальної мережі з зображенням виконавця не свідчить про дії, на які вказує свідок, оскільки саме їх фіксування у матеріалах справи відсутнє.

Так, само як із зображення будинку з зовнішньої сторони, приєднаного до матеріалів скарги, предмету схожого на кондиціонер /взагалі точно встановити із зображення не надається можливим/ , з підписами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , у акті від 10.07.2019 року не свідчить про приналежність на праві власності його скаржнику, адже жодних документів підтверджуючих вказане скаржником не надано.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Чекерської Лариси Валеріївни, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний", ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.08.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда