Справа №601/102/21
Провадження № 2/601/231/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої Мочальської В.М.,

за участю секретаря Коляди О.В.,

позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Булави М.А.,

представника відповідача адвоката Панькова О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зупинення нарахування відсотків, скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та відновлення залишку коштів на рахунках, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд звищевказаним позовом, просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування за кредитною картою, виданою на її ім"я № НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 в AT КБ «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками згідно договору SAMDN7407 від 06.02.2014, процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 27 листопада 2020 року, зобов`язати відповідача скасувати проценти, пені та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 27 листопада 2020 року та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок на рахунку, який був станом на 10 годину 00 хвилин 27 листопада 2020 року у сумі 22 800 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» нею було відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 , вона отримала кредитну карту № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом відповідно до договору SAMDN7407 від 06.02.2014. 27 листопада 2020 року близько 11.00 години під час поїздки громадським транспортом невідома особа викрала в неї гаманець в якому знаходилися грошові кошти та кредитні картки. Вона одразу телефонувала на номер 3700, однак майже дві години не могла поспілкуватися з оператором та повідомити представнику AT КБ «ПриватБанк» про те, що в неї було викрадено кредитну карту. Лише через півтори години після викрадення картки змогла поговорити з «живим» оператором і попросила заблокувати картку, щоб не втратити кошти. Однак, зловмисник встиг скористатися її кредитною картою та зняти грошові кошти в сумі 22 800. Вона не вчиняла жодних розпоряджень щодо списання та перерахунку коштів. Також вона не повідомляла будь-яку інформацію щодо власної кредитної карти, в тому числі її номеру, терміну дії, ССV-код та пін-код. Згідно Умов та правил надання банківських послуг емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану. Вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не вжив належних заходів для збереження її коштів та блокування рахунку, хоча вона завчасно повідомила про крадіжку гаманця із картками.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив, вказавши, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки 27.11.2020 об 11:33 год. через банкомат відбулось зняття готівки з картки за № НОМЕР_1 , а постановка картки в СТОП лист відбулась 27.11.2020 в 12:19 год. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29 Договора). Про втрату картки позивачка заявила вже після зняття коштів, грошові кошти були зняті через банкомат. Такі операції можливі тільки у разі введення, паролю, що в свою чергу позивачка не пояснює, яким чином зловмисник заволодів реквізитами її картки та паролем (****ПІН код) який має бути відомий тільки клієнту, у разі такого розголошення банк не несе відповідальності, натомість позивачкою не наведено, що зловмисні дії виникли з вини відповідача.

Представник позивача надіслала суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що зміна статусу картки розпочалася 27.11.2020 року лише в 11:45, практично одразу після зняття готівки з банкомату. І оператору знадобилося півгодини, щоб заблокувати картку. Зволікання відповідача унеможливило вчасне блокування карти. Крім того, ОСОБА_1 свого пін-коду нікому не розголошувала.

18 січня 2021 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

18 травня 2021 року проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Булава М.А. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» ПАньков О.П. в судовому засіданні вимоги не визнав та зазначив, що позивачкою не наведено доказів винуватості відповідача в здійсненні розрахункових операцій за картковим рахунком, що виключає його відповідальність.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

13 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримала кредитну картку.

У заяві зазначено, що позивачка згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.12.2011.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 з видачею кредитної карти № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом відповідно до договору SAMDN7407 від 06.02.2014 року.

27.11.2020 року близько 11:00 год. невідома особа, перебуваючи в маршрутному автобусі № 13 , таємно, шляхом вільного доступу, із сумки здійснила крадіжку гаманця, належного ОСОБА_1 , у якому були наявні грошові кошти в сумі 242 долари США, 112 гривень та банківські картки «Приватбанк» та «Ощадбанк».

Відомості по даному факту 01 грудня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

На даний час по зазначеному кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування, що підтверджується повідомленням Кременецького районного відділу поліції №1426/109/01-2020 від 04.02.2021 року.

27 листопада 2021 року в 11 год. 33 хв. через банкоматневідомою особою відбулось зняття готівки з картки за № НОМЕР_1 на суму 20800 грн., що підтверджується копією виписки за картковим рахунком № НОМЕР_1 .

27 листопада 2021 року в 11 год. 45 хв. відбулась зміна статусу картки та в 12 год. 19 хв.. картка № НОМЕР_1 додана в стоп-лист зовнішньої платіжної системи, що підтверджується копією виписки за картковим рахунком № НОМЕР_1 .

Згідно виписки з додатку «Мій Київстар» з мобільного номеру позивача в 11 год. 34 хв. було здійснено дзвінок на гарячу лінію «ПриватБанк» на номер 3700 тривалістю 7 сек., та в 11 год. 42 сек. тривалістю 5 сек. , а з номеру НОМЕР_5 було здійснено два вхідних дзвінка, а саме об 11 год. 34 хв. тривалістю 8 хв. 3 сек. та об 11 год. 43 хв. тривалістю 5 хв. 46 сек.

Сторони не заперечували, що вищевказана виписка з додатку «Мій Київстар» здійснена по мобільному номеру ОСОБА_1

4 грудня 2020 року ОСОБА_1 направила заяву AT КБ «Приватбанк», де просила зупинити нарахування відсотків на кредитні кошти по кредитній карті № НОМЕР_1 рахунок № НОМЕР_6 та повернути їй грошову суму в розмірі 22 800 грн.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-201208/13397 відповідач вказав, що 27.11.2020 року з її платіжної карти були зняті грошові кошти. Для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код картки. АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у задоволенні запиту ОСОБА_1 .

Згідно п. 1.1.2.10 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.12.2011 року клієнт зобов`язаний вживати заходи щодо запобігання втрати карт, Стікеру PayPass, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання.

Відповідно п. 1.1.2.11 клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, Стікеру PayPass, ПІНу, або отримання повідомлення про їх незаконне використання.

Згідно п. 2.1.4.7 Власник картки зобов`язаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втраті Картки/Піна/постійного пароля/одноразових паролів.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За положенням статті 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно із статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог п. 3. ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений Положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів".

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів.

Так, згідно п.п.5-9 VI розділу Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме позивачка повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особам, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За таких обставин, 27 листопада 2020 року в 11 год. 33 хв. відбулось зняття готівки з банкомату АТ КБ «ПриватБанк» на суму 20800 грн. з коректним введенням ПІН-коду, в 11 год. 34 хв. був здійснений дзвінок на гарячу лінію відповідача на номер 3700 та повідомлено про втрату картки. В 11 год. 45 хв. почалась відбуватись зміна статусу картки та в 12 год. 19 хв. картка позивача була заблокована.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до банку з повідомленням про втрату картки після зняття готівки по картці, а тому відповідальність за здійснену операцію несе користувач картки, а саме позивач.

Не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що вона нікому не повідомляла свій пін-код до спірної картки, оскільки це спростовуються матеріалами справи, так як дії були вчинені через банкомат шляхом введення правильного пін-коду карти, а отже користувач картки ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду, що в свою чергу дало змогу ініціювати платіжні операції по картці. Без розголошення з боку позивача ПІН-коду своєї картки інша особа навіть маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б зняти чи переказати кошти.

Також суд не бере до уваги посилання позивача, що майже дві години вона не могла поспілкуватися з оператором та повідомити представнику AT КБ «Приватбанк» про те, що в неї було викрадено кредитну карту, а лише через півтори години після викрадення картки позивач змогла поговорити з оператором і попросила заблокувати картку. Вказані аргументи спростовуються випискою з додатку «Мій Київстар», де вказано, що вперше дзвінок на гарячу лінію відповідача 3700 був здійснений лише в 11 год. 34 хв. Інших доказів, які б підтверджували доводи позивачки суду не надано.

Банк виконав взяте на себе зобов`язання та після повідомлення позивача заблокував платіжну картку.

Відповідальність банку за зняття коштів з картки настає після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, не має права обмежувати дії позивача, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її у позивача. До моменту повідомлення позивача про викладення картки, у банка відсутні підстави для обмеження користувача послугами у знятті готівки.

Крім того, суд зазначає, що внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та проведення досудового розслідування не є доказом вчинення шахрайства з грошовими коштами позивачки.

Не заслуговують на увагу твердждення позивачки в судовому засіданні про те, що відповідач в період дії карантину неправомірно нараховував їй проценти за користування кредитними коштами, оскільки суду позивачкою докази такого не подавалися і судом не досліджувалися.

Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «ПриватБанк» не порушено жодних вимог чинного законодавства. Підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні, а тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави, оскільки позов до задоволення не підлягає, а позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12,13,81,258-259,264-265, 352 ЦПК України, ст. 614, 627 , 1066 , 1068, 1069 , 1073, 1074, 1092 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зупинення нарахування відсотків, скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та відновлення залишку коштів на рахунках - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Булава Мар`яна Андріївна, місцезнаходження вул. Б. Харчука, буд.2 А м. Кременець Тернопільської області.

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро.

Повний текст рішення складено 22 липня 2021 року.

Головуюча