ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1026/21 Номер провадження 22-ц/814/1859/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластполімер» на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 травня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:05:16 год. до 17:06:29 год., дата виготовлення повного тексту рішення 30 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластполімер» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після збільшення позовних вимог, остаточно просив стягнути з ТОВ «Промпластполімер» на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 16.03.2020 року по 26.03.2021 року у розмірі 87 386 грн 78 коп. Вирішити питання судових витрат.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що після звільнення з підприємства 16.03.2020 року йому на руки не видано трудову книжку. 25.08.2020 року ОСОБА_1 направляв письмову заяву про повернення йому трудової книжки, проте відповідач, грубо порушуючи норми трудового законодавства, трудову книжку йому не повертає.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Пластполімер» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 87 386 грн. 25 коп. та 840 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Пластполімер», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що судове рішення ґрунтується на припущеннях, при цьому суд не дав належної оцінки таким істотним обставинам як те, що після звільнення позивач тривалий час не вчиняв жодних дій для отримання трудової книжки, яка начеб-то не була йому видана, заява про направлення трудової книжки поштою умисно направлена відповідачу за не існуючою адресою; суд мав би критично оцінити показання свідка ОСОБА_2 , який не зміг чітко пояснити про обставини, щодо яких був допитаний; суд безпідставно відхилив як доказ наказ про звільнення позивача, у якому мається його підпис про отримання трудової книжки.

Звертається увага на те, що судом не враховані правові висновки Верховного Суду у справах з побідними правовідносинами щодо встановлення істотних обставин, необхідних для правильного вирішення таких спорів.

У відзиві адвокат Винокуров О.В., представник ОСОБА_1 , навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

З посиланням на Типову форму наказу про припинення трудового договору (№П-4), п.7.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, постанову КМУ №301 від 27 квітня 1993 року у відзиві стверджується, що належним і допустимим доказом факта отримання працівником трудової книжки при звільненні є підпис працівника в особовій картці і в книзі обліку руху трудових книжок на підприємстві.

Звертається увага, що після звільнення позивач не зміг працевлаштуватися і це пов`язано з відсутністю у нього трудової книжки.

У відзиві зазначається, що у справах, розглянутих Верховним Судом і на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, судами встановлені відмінні фактичні обставини.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 03.02.2020 року по 16.03.2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Промпластполімер».

13.03.2020 року ОСОБА_1 подав керівництву ТОВ «Промпластполімер» заяву про звільнення за власним бажанням в поряду ст. 38 КЗпП (а.с.61).

Наказом № 3-к від 13.03.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста екструдера з 16.03.2021 року (а.с.62).

На даному наказі перебуває відмітка «З наказом ознайомлений, трудову книжку отримав» та підпис ОСОБА_1 без дати (а.с.62)

25.08.2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Промпластполімер» заяву про повернення йому трудової книжки (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та достовірними доказами факт видачі трудової книжки ОСОБА_1 в день його звільнення.

Розрахунок розміру середнього заробітку, який надав ОСОБА_1 , відповідач не заперечував.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною першою статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкціїпри затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року по справі № 600/121/19.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

У справі, що розглядається, відповідач наполягає на тому, що трудова книжка була видана позивачу у день звільнення.

Єдиний доказ, наданий у підтвердження такого факта, це - копія наказу про звільнення позивача, у якому під друкованим текстом : «з наказом ознайомлен (а) ий:», розміщений друкований текст меншого розміру шрифту : «трудову книжку отримав (ла):» (а.с.62).

Апеляційний суд погоджується з оцінкою суду першої інстанції про те, що цей єдиний доказ не є належним і достатнім у підтвердження факта виконання відповідачем обов`язку видати трудову книжку працівнику при звільненні, адже відповідач не надав суду ні копії особової картки працівника, ні книги обліку руху трудових книжок працівників; не надано також підтверджень існування об`єктивних перешкод для подання суду таких доказів.

Разом з тим, доводи позивача підтверджені показаннями свідка ОСОБА_2 , які не спростовані у встановленому порядку. У матеріалах справи відсутні посилання на факти, події, які б давали підстави ставити під сумнів показання свідка, допитаного судом першої інстанції.

Відповідачем не доведено, що позивач після звільнення працевлаштувався, навпаки з Реєстру застрахованих осіб …. (а.с.9-10) вбачається, що позивач не є працевлаштованим.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу про нерелевантне посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду, оскільки у тих справах встановлені інші фактичні обставини.

Зважаючи на встановлені у державі обмеження, пов`язані з пандемією, що діяли у 2020 році це загальновідома обставина, слід визнати необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач умисно зволікав з отриманням трудової книжки, не проявляв ініціативи з пред`явлення вимоги про її отримання.

У підсумку слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти позову не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у підтвердження своїх доводів про недобросовісну поведінку позивача.

За змістом приписів ст.367 ЦПК України апеляційний суд приймає, досліджує та бере до уваги нові докази у виключних випадках - коли учасник надав докази неможливості їх подання суду першої інстанції з об`єктивних причин.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ТОВ «Промпластполімер» представляв адвокат Бублик О.І. (а.с.37-41,63-65,74-75,79,101-102), який знайомився зі справою, подавав суду першої інстанції процесуальні документи, приймав участь у судових засіданнях.

Заявляючи суду апеляційної інстанції клопотання про виклик і допит свідків, розгляд справи за його участю, тобто з повідомленням учасників справи, адвокат Бублик О.І. не подав апеляційному суду доказів існування об`єктивних перешкод для допиту зазначених свідків судом першої інстанції, не навів конкретних вагомих обставин, за яких апеляційний суд мав би розглянути справу з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.3 ст.369 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластполімер» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов