У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2021 року

м. Київ

справа № 489/3968/16

провадження № 61-9293 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державного виконавчої служби в справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва зі скаргою, в якій просив поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - державний виконавець) про опис та арешт майна боржника від 09 лютого 2018 року, визнати дії державного виконавця щодо складання цієї постанови у виконавчому провадженні № 55290840 неправомірними та скасувати зазначену постанову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року - без змін.

01 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавем була винесена постанова про опис та арешт майна з порушенням чинного законодавства. При розгляді справи судом першої інстанції була досліджена постанова про опис та арешт майна боржника, але судом не було взято до уваги, що при описі майна вказано лише дані з технічного паспорта, не вказано кількість поверхів у приміщенні та площу кімнат, і призначення. Також судом першої інстанції були дослідженні фотографії приміщення, яке начебто оглядалось та описувалось, але відсутні фото другого поверху нежитлового приміщення, що підтверджує факт незаконного винесення постанови про опис та арешт майна боржника. Крім того, відсутні підтвердження про відрядження державного виконавця, що підтверджує складення протоколу без огляду майна та понятих. Вважає, що поняті є заінтересованими особами, тому вони не з`явились до суду першої інстанції для надання пояснень. Крім того, він та його представник не були повідомлені належним чином про проведення виконавчої дії.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 . Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року частково задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 14 лютого 2008 року № 640/70-К70: по кредиту та процентам - 871 020,92 доларів США; пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів - 4 101 208,56 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 383 738,30 грн; відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 липня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

26 вересня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, на підставі якого 04 грудня 2017 року державним виконавцем Рубель І. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитної заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року замінено сторону у справі № 489/3968/16-ц (провадження 4-с/489/2/20) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме з акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на акціонерне товариство «Альфа-Банк».

У ході здійснення заходів примусового виконання рішень суду встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №839132 кадастровий номер 37.

09 лютого 2018 року державним виконавцем Рубель І.В. було винесено постанову, якою описано та накладено арешт на майно, а саме: нежитлові приміщення магазину промислових товарів та нежитлові будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Складаються з нежитлового приміщення магазину промислових товарів, зазначених на плані літерою А, загальною площею 167,4 кв. м.; будівлі складських приміщень зазначених на плані літерою Б-2, загальною площею 128,7 кв. м. та будівлі складу, зазначені на плані літ. В-2, розташовані на земельній ділянці, площею 106,00 кв. м, надані для обслуговування магазину з кадастровим № :09:067:0003, що належить ОСОБА_1 .

Крім того, державний виконавець у відповідності до приписів Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, особисто в присутності двох понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представника стягувача ОСОБА_5 здійснив опис та арешт майна боржника - ОСОБА_1 - приміщення магазину промислових товарів та нежитлової будівлі, площею 296, 1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що і було зафіксовано в постанові про опис та арешт майна боржника від 09 лютого 2018 року.

Згідно із пунктом 1 та 6 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо опису, накладення арешту та передачі на відповідальне зберігання майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України, які є правомірними, виправдані метою примусового виконавчого провадження.

Висновки судів попередніх інстанцій є обгрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що було незаконно винесено постанову про опис та арешт майна боржника, і судом не було взято до уваги, що при описі майна вказано лише дані з технічного паспорта та не вказано кількість поверхів у приміщенні, площу кімнат, їх призначення, а також те, що відсутні фото другого поверху нежитлового приміщення, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про порушення прав заявника як боржника у виконавчому провадженні.

Зазначені аргументи, Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.

Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державного виконавчої служби в справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук