ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/8330/19

провадження № 22-ц/4809/897/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Мурашко С. І., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про зобов`язання сплатити неустойку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2021 року (суддя Іванова Н. Ю.).

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про зобов`язання сплатити неустойку за весь період ненадання послуг з водопостачання з 03 грудня 2018 року по 10 серпня 2019 року.

16 грудня 2019 року позовну заяву подано в новій редакції.

В обґрунтування звернення зазначено, що позивача, як споживача послуг за адресою: АДРЕСА_1 з водопостачання, яку надає відповідач, було від`єднано від мережі водопостачання. За його позовом рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 404/314/19 від 28 травня 2019 року, що залишене без змін Кропивницьким апеляційним судом, дії відповідача визнано незаконними та протиправними.

Послуга з водопостачання йому не надавалась з 03 грудня 2018 року по 10 серпня 2019 року.

07 жовтня 2019 року позивач звернувся з листом до комунальної організації з проханням виконати вимогу ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а саме самостійно сплатити йому неустойку за весь період ненадання комунальної послуги. Неустойка сплачена не була. Відповідач повідомив, що не заперечує розглянути вимогу про сплату неустойки, якщо споживач зазначить на якій нормі законодавства України ґрунтується така виплата.

Позивач вказує, що сплатити та обрахувати неустойку повинен сам самостійно надавач послуги і про це зазначено в ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

У відзиві сторона відповідача вказала, що посилання позивача, як на підставу стягнення неустойки за спірними правовідносинами, на ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року є необґрунтованими, оскільки положення цього закону не можуть поширюватися на правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відключенням водопостачання.

Правовідносини сторін по відключенню водопостачання виникли між сторонами в грудні 2018 року. Відповідно на вказані правовідносини поширюється норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року. Норми Закону 2004 року не врегульовують питання сплати виконавцем комунальної послуги неустойку (штраф, пеню) за період ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості. Законодавством розмір та порядок сплати неустойки при вказаному виді порушення договірних зобов`язань не визначено. Сплата неустойки діючим законодавством не передбачена. Письмового договору, яким обома сторонами узгоджено порядок та розмір забезпечення виконання відповідачем зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафу), не укладено. Розмір неустойки актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення такої виплати.

Законодавство не передбачає можливості забезпечення виконання зобов`язань, що виникли між сторонами, шляхом позадоговірного встановлення неустойки (штрафу, пені), а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні. Оскільки між позивачем та відповідачем не укладався письмовий правочин щодо забезпечення виконання відповідачем зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафу), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що також виключає правові підстави для стягнення неустойки про яку заявлено в позові.

У відповіді на відзив позивач вказав, що самовільне від`єднання його, як споживача від мережі водопостачання не входить до підстав ненадання йому послуги з водопостачання, які визначені законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за кожен день ненадання послуги виконавцем сплачується пеня у розмірі трьох відсотків послуги. Розрахунковий період, який враховується при наданні послуги з водопостачання, складає один місяць. Вартість послуги за цей період за тарифом, який діяв на час ненадання послуги з водопостачання.

Перерахунок розміру плати за ненадання послуги з водопостачання не означає, що неустойка не підлягає сплаті, оскільки перерахунок розміру сплати і неустойка є різні речі.

Представник відповідача до суду надав письмові заперечення, відповідно яких вказав, що положення ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Відключення позивача від централізованих мереж водопостачання відбулося внаслідок наявної заборгованості за спожиті послуги, що встановлено судовим рішенням по справі 404/314/19, на яке посилається сам позивач. Тобто послуга припинена, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з боку споживача.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 184 грн. 64 коп. Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь держави 908,00 грн.

Суд дійшов висновку, що за незаконне припинення надання послуги водопостачання до будинку позивача протягом 249 днів, є підставою для стягнення пені у розмірі 184 грн. 64 коп., наведені відповідні розрахунки.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить внести зміни в резолютивну частину рішення суду, виключити речення «Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро Кіровоград» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 184,64 грн. та зобов`язати Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро Кіровоград» сплатити пеню на користь ОСОБА_1 за період з 03.12. 2018 року по 10.08.2019 року за ненадання послуги з водопостачання. Зазначив, що суд розглядає звернення в межах заявлених вимог, звертався до суду саме з вимогою про зобов`язання здійснити виплату.

Ухвалою суду від 4 червня 2021 року відкрито провадження у справі, визначений строк для подачі відзиву.

Відзив на апеляційну скаргу стороною відповідача не подавався.

Ухвалою від 11 червня 2021 року закінчені підготовчі дії, справу призначено до розгляду на 14.00 годин 20 липня 2021 року.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що наполягає на зміні резолютивної частини, не просив суд стягувати розмір пені, а лише просив зобов`язати відповідача виплатити пеню.

Відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд (а.с.152) в засідання суду явку свого представника не забезпечив, заяв, пояснень не надавав.

Згідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» надає позивачу послуги з водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою з 01 липня 2008 року відкрито особовий рахунок абонента НОМЕР_1 .

Між сторонами договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення не укладався, проте склались фактичні правовідносини щодо надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення та їх споживання.

03 грудня 2018 року відповідач здійснив відключення позивача за адресою: АДРЕСА_1 від послуг з водопостачання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року визнано дії працівників Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» по від`єднанню ОСОБА_1 як споживача за адресою: АДРЕСА_1 незаконними, справа №404/314/19. Вказаним рішенням встановлено, що відключення позивача від мережі водопостачання є неправомірним та таким, що порушує законодавство України та права позивача як споживача.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року залишено без змін.

07 жовтня 2019 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням сплатити йому неустойку у порядку та розмірі визначеному законодавством, за весь період ненадання комунальної послуги.

Відповідач листом від 10 жовтня 2019 року, вказав, що отримане звернення не є інформаційним запитом в розумінні ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки в ньому не вимагається надання будь-якої інформації. Вказано, що підприємство готове розглянути по суті заяву позивача про сплату неустойки. Водночас, для повного та об`єктивного розгляду вимоги про її сплату просить вказати норму законодавства України, якою визначений розмір неустойки, що підлягає сплаті за період ненадання комунальних послуг.

Суд першої інстанції, у зв`язку з безпідставним ненаданням послуги водопостачання до будинку позивача протягом 249 днів, зобов`язав відповідача сплатити позивачу пеню у розмірі 184 грн. 64 коп.

ОСОБА_1 обґрунтування судового рішення не спростовує, лише не погоджується з висновком за результатом часткового задоволення позову, а саме щодо визначення судом суми стягнення, а в позові заявлено про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пені.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, ст. 367 ЦПК.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правовідносини сторін регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV, ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року № 2918-ІІ, Постановою КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання цих послуг» від 02 липня 2005 року № 630, а також нормами ЖК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Правилами встановлені права та обов`язки виконавця послуг.

Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Фактично позивач не спростовує ні розмір стягнення ні підстави, з його позиції в апеляційній інстанції вбачається не згода зі способом вирішення звернення. Наполягає саме на зобов`язанні відповідача здійснити нарахування та виплату пені. Положення цивільного законодавства визначають способи захисту порушеного права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

При цьому суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких особа звернулася до суду, адже на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний зацікавленою особою спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Колегією суддів враховано, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц зробила висновок, що суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18.

Обраний позивачем спосіб захисту не призводить до належного захисту або відновлення його порушеного права, зокрема, отримання компенсації за неправомірні дії відповідача, тому суд керуючись положеннями законодавства визначив суму сплати пені, як ефективний спосіб захисту права позивача, яке не потребуватиме додаткових засобів захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що сторона не оспорює ні розрахунок, ні підстави, ні період нарахування такі підстави не містить апеляційна скарга.

За вищевикладеного підстав для зміни судового рішення колегією суддів не встановлено.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 березня 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2021 року року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 28 липня 2021 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. І. Мурашко

О. А. Письменний