Справа № 161/4911/21
Провадження № 2-к/161/3/21
У Х В А Л А

27 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участі:

представника стягувача (заявника) ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2021 року від представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 надійшло на адресу суду вищевказане клопотання в обґрунтування якого остання зазначила, що 25.03.2019 року Районним судом в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща було винесено судове рішення, яким: із боржника ОСОБА_4 присуджено до стягнення на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в сумі 650 злотих щомісячно та на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 750 злотих, щомісячно, починаючи з 27.04.2018 року до 10-го дня кожного місяця разом із відсотками, що передбачені законом, у випадку затримки, зі сплатою у визначений строк будь-якої частини сплат, в руки матері малолітніх дітей ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державної казни (Районний суд в м. Квідзинь) 846 злотих судових витрат; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3180 злотих на її представництво в судовому процесі. Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_7 на момент винесення рішення (вироку) про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 16.04.2019 року і дійсне до виконання на території Республіки Польща, був належним чином повідомлений районним судом у м. Квідзинь III Відділ Сімейний та Неповнолітніх Республіки Польща про розгляд справи, але на суд не з`являвся та свідомо не виконував рішення суду. Відповідач отримав належне повідомлення про провадження та мав можливість представити свою позицію. Відповідач отримав належне повідомлення про рішення та мав можливість подати оскарження чи апеляцію на підставі неправильно встановлених обставин справи та застосування закону. На теперішній час ОСОБА_7 проживає на території України та є громадянином України, рішення (вирок) районного суду с. Квідзинь III Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща, яке на території України не має законної сили не виконує, чим порушує право дітей на належний рівень життя. Враховуючи наведене, просить суд визнати на території України рішення (вирок) Районного суду в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща від 25.03.2019 року в справі за позовом малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представником яких є матір ОСОБА_3 проти ОСОБА_4 про аліменти, яке набрало законний сили 16.04.2019 року, а також надати дозвіл на його примусове виконання.

В судовому засіданні представник заявника (стягувача) заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у вищевказаному клопотанні, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що будь-які інші докази, окрім доданих до матеріалів клопотання, у сторони стягувача відсутні. Боржник ОСОБА_7 був належним чином повідомлений районним судом у м. Квідзинь про розгляд справи у суді, проте в судове засідання не з`явився. Документ, яким ОСОБА_8 було повідомлено про розгляд справи у стягувача на даний час відсутній, проте, на підставі вказаного документу було заповнено відповідну електронну форму.

Представник боржника ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що його довірителю ОСОБА_9 жодних відомостей ані про наявність судового провадження у справі про стягнення з нього аліментів, ані про остаточно прийняте рішення Районним судом в м. Квідзинь відомо не було. Відтак, при розгляді справи не було враховано обставин його життя та фінансового становища. В свою чергу, розмір аліментів, який був присуджений до стягнення з нього є значно завищеним та не посильним для нього. Враховуючи наведене, у задоволені заявлених вимог просив відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Пунктом 10 Постанови ВСУ визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

У відповідності до п. 12 Постанови ВСУ, - клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Судом встановлено, що рішенням Районного суду в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща від 25.03.2019 року в справі № ІІІ RC 229/18, із ОСОБА_4 присуджено до стягнення на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в сумі 650 злотих щомісячно та на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 750 злотих, щомісячно, починаючи з 27.04.2018 року до 10-го дня кожного місяця разом із відсотками, що передбачені законом, у випадку затримки, зі сплатою у визначений строк будь-якої частини сплат, в руки матері малолітніх дітей ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державної казни (Районний суд в м. Квідзинь) 846 злотих судових витрат; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3180 злотих на її представництво в судовому процесі (а.с. 8-9).

Зазначене рішення суду не оскаржувалося та вступило у законну силу 26 квітня 2019 року, про що зазначено у наданій суду копії рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999 року, виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

Відповідно до ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіка Польща) на теперішній час врегульовано нормами ЗУ «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Відповідно до ст. 50 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 року , рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої Договірної Сторони, якщо: 1) згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Згідно ч. 1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника (стаття 464 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 466 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Статтею 25 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23.11.2007 року, визначено перелік документів, які подаються до заяви про визнання та виконання заяви, зокрема, повний текст рішення (пункт а) та, якщо відповідач не з`явився та не був представлений у провадженні в державі походження, документ або документи, які засвідчують, залежно від обставин, що відповідач був належним чином повідомлений про провадження та мав можливість бути заслуханим, або що відповідач був належним чином повідомлений про рішення та мав можливість оскаржити або подати апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону (пункт с).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 25 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23.11.2007 року, договірна держава може зазначити, що до заяви повинна додаватися повна копія рішення, засвідчена компетентним органом у державі походження.

Слід зауважити, що копія рішення суду може бути засвідчена лише судом, який його ухвалив, або компетентним органом у державі походження.

Як вбачається із рішення Районного суду в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща від 25.03.2019 року в справі № ІІІ RC 229/18, жодних відомостей про участь ОСОБА_4 у судовому провадженні про стягнення аліментів його зміст не містить.

Крім того, до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду стороною стягувача (заявника) було долучено «Документ, що підтверджує повідомлення особи належним чином», у якому зазначено, що ОСОБА_7 в ході розгляду справи № ІІІ RC 229/18, отримав належне повідомлення про провадження та мав можливість представити свою позицію, а також отримав належне повідомлення про рішення та мав можливість подати оскарження чи апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону.

Однак, вищевказаний документ суд не приймає до уваги, оскільки такий не засвідчений ані судом, який його склав, ані компетентним органом у державі походження, у вказаному документі відсутні відомості про те яким чином і коли ОСОБА_7 був повідомлений про розгляд справи Районним судом в м. Квідзинь.

За наведених обставин, у суду відсутні правові підстави стверджувати, що ОСОБА_9 було відомо про наявність судового провадження в справі № ІІІ RC 229/18, а відтак про день, час розгляду справи Районним судом в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща 25.03.2019 року.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26.05.1988 року, заява № 10563/83, пп. 24-33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, 16.12.1999 року, заяви № 24724/94 та № 24888/94, пп. 83-89).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karaleviиius v. Lithuania), 06.06.2002 року, заява № 53254/99).

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999 року, відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні Клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 461/8156/17, в якому зазначив, що при розгляді справи щодо визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародної угоди, визначальним є документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесено рішення і яка не брала участі у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином.

Доказів того, що ОСОБА_9 своєчасно і належним чином вручено виклик у судове засідання, за наслідками якого Районним судом в м. Квідзинь ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх Республіки Польща було прийнято рішення (вирок) від 25.03.2019 року в справі № ІІІ RC 229/18, заявником суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Зі змісту п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України встановлено, що у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо сторона стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь в судовому процесі через те, що їй не було належним чином та вчасно повідомлено про розгляд справи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право», Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10.11.1994 року та підписаної Україною 22.01.1993 року, керуючись ст. ст. 462, 463, 467, 468 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 27 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська