УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1533/11

Провадження № 6/638/334/21

23.07.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Сунцова В.В. про визнання виконавчого листа №2-1533/11, що виданий 13.08.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сунцов В.В. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про визнання виконавчого листа №2-1533/11, що виданий 13.08.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.05.2010 року позов кредитора ВАТ «ВТБ Банк», який надійшов до суду 15.06.2009 року, задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (позичальника), ТОВ «Алта» (поручителя), ОСОБА_1 (поручителя) на користь відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та № 15.76-28/08-СК в сумі 6380121,03 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн. Суддя Гайдук Л.П. повторно розглянула позов від 15.06.2009 року і вдруге задовольнила його, ухваливши 26.12.2012 року у справі №2-1533/11 неправосудне рішення та стягнула солідарно з відповідачів ОСОБА_2 (позичальника, боржника) та ОСОБА_1 (поручителя) на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 10959194 грн. 07 коп. і судові витрати. Між АТ «ВТБ Банк» і ТОВ «Європартнер Фінанс» 25.06.2018 незаконно було укладено договір №250618ш про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, до якого додані два акти: акт від 25.06.2018 приймання-передачі прав вимоги до цього договору та акт від 25.06.2018 приймання-передачі документації за цим же договором. Приватний виконавець Богатиренко А.І. своєю постановою від 27.09.2019 року відкрив виконавче провадження №60170436 за заявою ТОВ «Європартнер Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 банка заборгованості у розмірі 10959194,07 грн., судового збору у сумі 3219,00 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі 250,00 грн. на підставі виконавчого листа №2-1533/11, що виданий 13.08.2013 року Дзержинським районним судом міста Харкова, а постановою від 02.02.2021 виконавець завершив виконавче провадження № 60170436 і повернув стягувану виконавчий документ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404, вказавши строк повторного його пред`явлення до 02.02.2024 року. Виконавчий лист №2-1533/11, що виданий 13.08.2013 року Дзержинським районним судом міста Харкова підлягає визнанню його таким, що не підлягає виконанню, адже цей виконавчий лист видано у справі №2-1533/11 за неправосудним рішенням суду від 26.12.2012 року, тоді як мав видаватися за набравшим силу рішенням від 17.05.2010 року у справі № 2-907/2010, яке ніким не оскаржувалось і не скасовувалось; заборгованість за цим листом частково сплачена, а решта складає 5124228,40 грн., а не 10959194,07 грн. як це стверджує товариство, яке по суті не може бути правонаступником за валютним боргом фізичної особи, виконавчий лист потрапив до товариства у незаконний спосіб, оскільки банком йому офіційно не передавався, договір №250618ш не відповідає вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заміна сторони у виконавчому провадженні відбувалась повторно у незаконний спосіб ухвалою судді Шишкіна О.В. від 29.07.2020 року. Також, предмет іпотеки у даному випадку був реалізований відповідно до вимог Закону у процедурі виконавчого провадження з публічних (електронних) торгів на користь кредитора (іпотекодержателя), а запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек погашено 26.02.2018 11:48:06 на підставі постанови про зняття арешту з майна боржника № 33014908 від 05.10.2017, а тому дана іпотека за договором № 15.22-28/08-ДІ01 від 21.04.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Алта» (код ЄДРПОУ ) є припиненою за правилами ст. 17 Закону. Предмет іпотеки вартістю на момент укладання відповідного договору становив 1527887,72 доларів США і сприймався кредитором/банком/іпотекодержателем як основний вид забезпечення кредитного зобов`язання, а проданий ним (або за його ініціативою/вимогою на дострокове погашення кредитів) на торгах за 6202518,70 грн., хоча реально мав вартість 39549220,84 грн., тобто проданий самим банком майже у сім разів дешевше, основне зобов`язання є припиненим, тим більш, що строк виконання першого кредитного договору збіг 20.04.2018 року, а другого ще раніше - 29.07.2013 року. Дії щодо продовження строку пред`явлення виконавчого листа є незаконними, оскільки таких повноважень за Законом України «Про виконавче провадження» ані державний, ані приватний виконавець не мають та фактично діють з перевищенням власної компетенції на порушення ст. 19 Конституції України. З огляду на недобросовісну і неправомірну процесуальну поведінку сторони стягувача просить суд заяву задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сунцов В.В. в судове засідання не з`явився, надавши до суду лише заяву з проханням розглянути клопотання від 09.06.2021 року за його відсутністю, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» - адвокат Махонін О. С. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судове засідання без участі представника стягувача, проти задоволення заяв боржника заперечує у повному обсязі, просить суд відмовити у їх задоволенні. У письмових поясненнях наголосив, що позиція боржника базується виключно на особистих сумнівних твердженнях, ціллю яких є спроба спотворити дійсну хронологію та фактаж справи. Незрозуміло з яких причин боржник заявляє про «неправосудність» рішення у справі №2-1533/11 та надає голослівні заяви про зловживання службовим становищем суддею, яка здійснювала розгляд справи по суті. Позов про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями було подано первинним кредитором ще у 2009 році та у травні 2010 року по справі ухвалено заочне рішення, однак воно так і не вступило в силу у зв`язку із поданням відповідачами заяви про перегляд. 20.09.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу про скасування рішення від 17 травня 2010 року та призначено справу до подальшого розгляду. Вказані обставини були добре відомі як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , які подавали відповідні клопотання про перегляд заочного рішення і заяви яких містяться у матеріалах судової справи. Після скасування відповідного заочного рішення, розгляд справи продовжувався з урахуванням тих процесуальних документів, які надавались сторонам, позивачем декілька разів здійснювалось збільшення позовних вимог, що було враховано судом ,який 26.12.2012 року ухвалив рішення про задоволення позову. А 13.08.2013 року на виконання цього рішення видано виконавчі листи. Відповідно до ухвали Дзержинського районного суд м. Харкова від 29 липня 2019 року по справі № 2-1533/2011, заяву ТОВ «Європартнер Фінанс» про заміну стягувана у виконавчому листі було задоволено, замінено стягувача у виконавчому листі, виданому Дзержинським районним судом міста Харкова від 13 серпня 2013 року по справі № 2-1533/2011, з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Європартнер Фінанс». Постановою приватного виконавця Богатиренка Артура Ігоровича від 27 вересня 2019 року ВП № 60170436 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1533/11, виданого 13 серпня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення на користь ТОВ «Європартнер Фінанс» заборгованість за кредитними договорами № 15.22 28/08 СК та№ 15.76 28/08 СК в сумі 10959194,07 гривень, судовий збір в сумі 3219,00 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн., в якому боржником зазначена ОСОБА_1 . У вказаному виконавчому провадженні вживались заходи щодо виконання відповідного судового рішення. Всі спроби боржника оскаржити процесуальні дії виконавця лишились без результату, відповідні суди підтвердили правомірність проведення виконавчого провадження та законність виконавчого листа від 13 серпня 2013 року по справі №2-1533/2011. У подальшому виконавчий лист від 13 серпня 2013 року по справі № 2-1533/2011 було подано для виконання приватному виконавцю ОСОБА_3 , де наразі і здійснюється виконання. Всі твердження боржника про начебто відсутність обов`язку по сплаті боргу є лише його бажанням ухилитися від власних зобов`язань. Окрім того, у власних заявах та клопотаннях Боржник ОСОБА_1 стверджує про начебто припинення її обов`язку по сплаті суми боргу у зв`язку із смертю основного боржника ОСОБА_2 . Така позиція є надуманою та не може братися судом до уваги, оскільки не відповідає положенням діючого цивільного законодавства. У наявній ситуації первинний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк») використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, звернувшись до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 . Такими діями кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позов ПАТ «ВТБ Банк» та виніс відповідне рішення про стягнення заборгованості. ОСОБА_1 є боржником в межах виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1533/11 від 13 серпня 2013 року та не має статусу поручителя.

У відповідності до частини 3 статті 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливим проводити судовий розгляд за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року по справі №2-907/2010 позов Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта», ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта», ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 6380121, 03 грн., судовий збір в сумі 1700, 00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн. (Т. 1, а. с. 77-79).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2010 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року по справі №2-907/2010 та призначено справу до судового розгляду (Т. 1, а. с. 102).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в частині пред`явлення вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта» про стягнення суми заборгованості залишено без розгляду (Т. 1, а. с. 168).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.11.2011 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року залишено без змін (Т. 1, а. с. 195).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2012 року провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта» до Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поруки закрито (Т. 1, а. с. 262).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №2-1533/2011 позов Відкритого акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 10959194 грн. 07 коп., судовий збір в сумі 3219 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн. (Т. 1, а. с. 268-270).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 року відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року (Т. 1, а. с. 291-292).

Згілно приписів частини 1 статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №2-1533/2011, яке набрало законної сили 29.05.2013 року, Дзержинським районним судом м. Харкова 13.08.2013 року видано виконавчі листи.

При цьому, виконавчі листи видано на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова саме від 26 грудня 2012 року, яким завершився розгляд цивільної справи №2-1533/2011, а не на виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року, яке ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2010 року в порядку розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасовано, а тому твердження представника боржника адвоката Сунцова В. В. про «неприпустимість цих виконавчих листів», про «неправосудність рішення» та «грубе порушення присяги судді, зловживання службовим становищем, неформальні стосунки з представниками позивача та керівництвом банку» є безпідставними та щонайменше дивними.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 року, з урахуванням ухвали суду від 29.03.2019 року про виправлення описки, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, а саме стягувача, її правонаступником по цивільній справі №2-1533/2011 задоволено: замінено сторону у виконавчому провадженні №39579216, а саме стягувача, ПАТ «ВТБ Банк» (01135, м. Київ, Бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26, ) правонаступником ТОВ «Європартнер Фінанс» (61058, м. Харків, вул. Культури, б. 9, к. 1, ) по цивільній справі №2-1533/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 року та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року (провадження №6/638/406/18, головуючий суддя Шестак О. І.) (Т. 2, а. с. 25-26, 240).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року, з урахуванням ухвали суду від 25.04.2019 року про виправлення описки, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, а саме стягувача, її правонаступником по цивільній справі №2-1533/2011 задоволено: замінено сторону у виконавчому провадженні №39579266, а саме стягувача, ПАТ «ВТБ Банк» (01135, м. Київ, Бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26, ) правонаступником ТОВ «Європартнер Фінанс» (61058, м. Харків, вул. Культури, б. 9, к. 1, ) по цивільній справі №2-1533/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 року та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року (провадження №6/638/407/18, головуючий суддя Штих Т. В.) (Т. 1, а. с. 324-325, Т. 2, а. с. 246).

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.06.2019 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року скасовано: заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому проваджені задоволено: замінено сторону, а саме стягувача, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (01135, м. Київ, Бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26, ) правонаступником ТОВ «Європартнер Фінанс» (61058, м. Харків, вул. Культури, б. 9, к. 1, ) у виконавчому провадженні №39579216 щодо виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №2-1533/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 року та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року в сумі 10 959 194 грн. 07 коп., судового збору в сумі 3219 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн. (Т. 2, а. с. 321-329).

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.06.2019 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року скасовано, заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому проваджені задоволено: замінено сторону, а саме стягувача, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (01135, м. Київ, Бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26, ) правонаступником ТОВ «Європартнер Фінанс» (61058, м. Харків, вул. Культури, б. 9, к. 1, ) у виконавчому провадженні №9579266 щодо виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №2-1533/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 року та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року в сумі 10 959 194 грн. 07 коп., судового збору в сумі 3219 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн. (Т. 2, а. с. 312-320)

Постановою Верховного Суду від 18.02.2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сунцова Володимира Васильовича залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, прийнятою за результатами перегляду ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року, залишено без змін (Т. 3, а. с. 97-102).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому Дзержинським районним судом міста Харкова 13.08.2013 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором задоволено: замінено стягувача у виконавчому листі, виданому Дзержинським районним судом міста Харкова від 13.08.2013 року по справі № 2-1533/2011 р., про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «ВТБ Банк» (01135, м. Київ, бульвар Т.Шевченка/вул. Пушкінська 8/26, ) заборгованості за кредитними договорами № 15.22-28/08-СК та № 15.76-28/08-СК від 21.04.2008 р. у розмірі 10959194,07 грн. з ПАТ «ВТБ Банк» (код ЄДРПОУ 135, адреса 01135, м. Київ, бульвар Т.Шевченка/вул. Пушкінська 8/26) на ТОВ «Європартнер Фінанс» (, адреса 61058, м. Харків, вул. Культури, 9, к.1) (провадження №6/638/344/19, головуючий суддя Шишкін О. В.).

Наведеними судовими рішеннями, якими замінено сторону у виконавчому провадженні, встановлено, що 25 червня 2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ ««Європартнер Фінанс» було укладено договір №250618ш про відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами з усіма додатками та додатковими угодами до них, в тому числі й за договорами поруки від 21 квітня 2008 року №15.22-28/08-ДП02 та від 30 липня 2008 року № 1576-28/08ДП01 (поручитель ОСОБА_1 ). Згідно з платіжним дорученням від 23 червня 2018 року №179 ТОВ «Європартнер Фінанс» здійснило перерахунок коштів у розмірі 200 000 грн на рахунок АТ «ВТБ Банк» за відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами та 25 червня 2018 року між ТОВ «Європартнер Фінанс» та АТ «ВТБ Банк» був підписаний акт приймання-передачі прав вимоги до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами від 21 квітня 2008 року № 15.22-28/08-СК та від 30 липня 2008 року №15.76-28/08-СК.Крім того, під час розгляду вказаних заяв судами зроблено висновок про виконання TOB «Європартнер Фінанс» свого зобов`язання щодо оплати узгодженої між цим товариством та банком ціни договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Суд наголошує, що вказаний договір ні учасниками справи, на заінтересованими особами не оспорювався у визначеному законом порядку, жодних доказів того, що вказаний договір розірвано чи визнано недійсним суду не надано, а тому в силу статті 204 Цивільного кодексу України він є правомірним, а доводи представника заявника про невідповідність його вимогам закону безпідставними, доводи ж про потрапляння виконавчого листа до правонаступника у незаконний спосіб - необґрунтованими.

Крім того, суд відхиляє доводи заявника ОСОБА_1 про те, що її обов`язок по сплаті суми боргу припинився у зв`язку із смертю основного боржника ОСОБА_2 , адже така позиція не відповідає положенням чинного цивільного законодавства.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина 1 статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язанні, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, первинний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк») використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, звернувшись до суду із відповідним позовом про солідарне стягнення заборгованості у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 . Такими діями кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, з чим погодився суд, ухваливши 26.12.2012 року рішення про задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц зазначила наступне: «враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Отже, з моменту прийняття судового рішення про стягнення заборгованості обов`язок поручителя «трансформується» в обов`язок, визначений рішенням суду. До зобов`язань, які виникають з рішення суду, не застосовуються положення цивільного законодавства з регулювання відносин поруки, а тому і вказані доводи сторони заявника до уваги взятими бути не можуть.

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Передумовою ж для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд зазначив у постанові від 16.01.2018 року по справі №755/15479/14-ц, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, умовно можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові. До перших відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До матеріально правових підстав відносяться встановлені ст.ст. 598 609 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) загальні підстави припинення зобов`язань.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, однією з підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов`язку боржника у зв`язку з його добровільним виконанням (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Матеріали цивільної справи №2-1533/11 свідчать про те, що між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» з одного боку та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іншого боку мали місце кредитні правовідносини, на підставі яких у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виникли певні зобов`язання перед банком. Спір між сторонами вирішено в судовому порядку, що підтверджує рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2012 року, яке набрало законної сили 29.05.2013 року.

Завершальною стадією цивільного процесу є стадія виконання судового рішення в добровільному чи примусовому порядку.

Як вбачається із інформаційної довідки про виконавче провадження №60170436, приватним виконавцем Богатиренком Артуром Ігоровичем 02.02.2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з поданням заяви стягувачем ТОВ «Європартнер Фінанс» про повернення виконавчого документа, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Згідно частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини 1 статті 12 наведеного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Так, дійсно, у вказаній довідці зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого документа виконавчого листа №2-1533/2011, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 13.08.2013 року, до 02.02.2024 року, що відповідає приписам частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому доводи представника заявника про те, що приватний виконавець «продовжив строк пред`явлення виконавчого документа, діючи з перевищенням власної компетенції» є безпідставними в силу наведених законодавчих положень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявником не наведено наявності матеріально-правових та/або процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а в матеріалах справи відсутні відомості, на які посилається заявник, зокрема щодо наявності підстав для задоволення заяви.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Визнання - це повідомлення стороною чи іншими особами, що беруть участь у справі, обставин, що підтверджують наявність чи відсутність фактів, які за законом повинні доводити друга сторона чи інші особи.

Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим, є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порушення норм процесуального права, заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують його вимог, тобто боржником не доведено наявності обставин, зазначених в статті 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавчий лист помилково виданий Дзержинським районним судом м. Харкова, або у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших підстав.

Розглядаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд не переглядає обставини справи, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили та повторно не встановлює будь-які обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд, повно та всебічно дослідивши заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Сунцова В.В. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №2-1533/11, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Сунцова В.В. про визнання виконавчого листа №2-1533/11, що виданий 13.08.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий: