Єдиний унікальний номер 235/876/21
Номер провадження 22-ц/804/1578/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Папоян В.В., Корчистої О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

представника відповідача Захарова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «При-ватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року у справі № 235/876/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди (суддя пер-шої інстанції Бородавка К.П.), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного това-риства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), в обґрунтування якого зазначила, що вона є споживачем банківських послуг. 17 травня 2011 року між нею та відпові-дачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDN7694, відповідно до якого вона зробила грошовий вклад на суму 1 058,31 доларів США. Станом на 13 червня 2016 року сума грошових коштів на рахунку за договором банківського вкладу «Стандарт» складала 1 686,57 доларів США. Проценти по даному банківському вкладу щомісячно перераховувались на вклад № SAMDN8261 «Скарбничка 12 міс» від 17 травня 2011 року. Станом на 13 червня 2016 року сума відсотків складала 433,33 доларів США.

13 червня 2016 року відповідач незаконно списав кошти у сумі 1 686,57 доларів США з ра-хунку за банківським вкладом «Стандарт» та 433,33 доларів США з рахунку «Скарбничка 12 міс». Сума вказаних грошових коштів позивачу не повернута. Незаконність дій банку підтвер-джується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року.

Посилаючись на те, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов депозитного договору, незаконним списанням її коштів та їх утриманням (неповерненням) протягом більше як 4 років, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчут-ті тривоги, розпачу, стресу, безсонні, адже вона протиправно позбавлена своєї власності, відчу-ває розчарування, оскільки не може повернути свої кошти, які привласнив банк, вимушена не-одноразово звертатися до банку як усно, так і письмово, а також звертатись за консультаціями до юристів, до судових органів (було пройдено три судові інстанції) за захистом своїх прав, до державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішень судів, судом не встановлено будь яких обставин, які б спростовували вину відповідача у позбавленні її власності, просить стягнути моральну шкоду, виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених на 2016 2020 роки у розмірі 199 786 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації мора-льної шкоди 10 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну ска-ргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуван-ня норм матеріального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухва-лити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у пов-ному обсязі.

В апеляційній скарзі, посилаючись на висновок щодо застосування норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц відпові-дач зазначає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існують договірні правовідносини і учасники цих відносин не домовилися про компенсацію моральної шкоди, тому відсутні підстави для застосування приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» та відсутні підстави для твердження про те, що відповідач запо-діяв позивачеві моральну шкоду через тривалість судового процесу з 2016 року. З моменту ви-никнення спору між сторонами щодо порушення прав позивача з 2016 року до моменту подачі позову про стягнення моральної шкоди пройшло понад п`ять років, протягом яких сторони ви-рішували спір у судовому порядку. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення у від-шкодування моральної шкоди 199 786 грн., що у 91 раз перевищує прожитковий мінімум в Україні та перевищує розмір стягнутої з відповідача судовим рішенням суми майже у чотири рази. Позовні вимоги не відповідають вимогам щодо розумності і справедливості. На думку скаржника, існує інший сенс даного позову, а саме, збагачення за рахунок відповідача. Розмір моральної шкоди не підтверджений жодними доказами.

Позивач ОСОБА_1 процесуальним правом на подання письмового відзиву не скорис-талася.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 21 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 отримала 20 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 98).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК Укра-їни неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 14 липня 2021 року учасник справи не повідомив і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що ОСОБА_1 не з`явилася у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 , який просив задо-вольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, оцінивши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, характер порушення прав позивача, глибину її душевних страждань, зважуючи на вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи встановлено, що 17 травня 2011 року між позивачем та відповідачем укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN7694, згідно умов якого позивач передала Банку 1 058,31 доларів США строком на 12 місяців до 17 травня 2012 року включно з виплатою 8,5% річних. У випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк (п.1, п. 6 Договору). Приписами п.13 договору встановлені умови, за яких банк може списати кошти, а саме: у разі наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитами, які отримані клієнтом у банку, та якщо клієнт є поручителем по кредитам (а.с. 6).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року у справі № 235/6674/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів встановлено, що 13 червня 2016 року відповідач списав з рахунку позивача за банківським вкладом «Стандарт» № НОМЕР_1 кошти у сумі 1 686,57 доларів США та 433,33 доларів США з рахунку «Скарбничка 12 міс», де обліковувались проценти за банківським вкладом «Стандарт»; таке списання визнано судом порушенням банком вимог чинного законодавства та безпідставним стягненням грошових коштів з депозитного вкладу позивача, які є її власністю; позов задоволений, стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 119 доларів США 90 центів та пеню у сумі 1589 доларів США 93 центи, а разом 3709 доларів США 83 центи (а.с.7-10).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року змінено рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року у справі № 235/6674/16-ц в частині валюти стягнення пені та стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 119 доларів США 90 центів та пеню у сумі 42 062 грн. 96 коп. (а.с.11-16).

Постановою головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра відкрито виконавче провадження № 54108620 за виконавчим листом № 2/235/87/17 від 29 травня 2017 року, виданим Красноармійським міськрайонним судом До-нецької області; стягувач ОСОБА_1 , боржник ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Де-партаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. вико-навче провадження прийнято для подальшого виконання (а.с.18).

На час звернення до суду з позовом у даній справі рішення Красноармійського міськрайон-ного суду Донецької області від 15 березня 2017 року відповідачем не виконано.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував на-явність винних дій банку при виконанні зобов`язань за депозитним договором з позивачем, яка доведена матеріалами справи та не спростована відповідачем, необхідність вжиття позивачем заходів, направлених на повернення банком грошових коштів, відсутність факту добровільного виконання рішення суду, яке набуло законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, характер порушення прав позивача та глибину її душевних страждань та, зважуючи на вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інте-реси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інте-ресів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк пови-нен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувачу, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не вста-новлено законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не став-лять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що списання ба-нком коштів з рахунку позивача відбулося без законних підстав з порушенням умов депозитно-го договору та мало місце порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) відступила від висновку про застосування статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, викладеного у постанові Великої Палати Верховно-го Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) в час-тині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.

У пунктах 49-51 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що: «ви-ходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної ОСОБА_3 в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціа-льних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чин-ній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у право-відносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і нада-вачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушен-ня споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового дого-вору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено».

За таких обставин, посилання скаржника в апеляційній скарзі на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 761/26293/16-ц є неспроможними.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про часткове задово-лення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрун-туються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є до-статньо мотивованим.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеля-ційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

В.В. Папоян