Справа № 758/2058/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву позивача про відстрочення сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про визнання договору недійсним, -

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про визнання договору недійсним.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року позовну заяву залишено без руху, у тому числі, у зв`язку з несплатою судового збору.

У заяві про усунення недоліків представник позивача зазначив, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», водночас, ураховуючи предмет та підстави позову, судом не вбачалося, що правовідносини між позивачем і відповідачем, що регулюються вказаним Законом, виникли з приводу укладеного договору, а відтак, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні. Проте, з огляду на майновий стан позивача, сплату судового збору було відстрочено до початку розгляду справи на підставі ст. 136 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 07.08.2020 року, позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 840,80 гривень до 06.08.2020 року.

07.08.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про відстрочення сплати судового збору або звільнення від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про визнання договору недійсним.

10.08.2020 року надійшла заява позивача про те, що він не зміг виконати вимоги ухвали про сплату судового збору, оскільки він не отримував ухвалу засобами Укрпошти, а про її існування дізнався 07.08.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із винесеною Ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року прийнято цивільну справу до розгляду та призначено судове засідання на 08.07.2021 року.

Від сторони позивача у судове засідання прибув ОСОБА_2 , на підтвердження своїх повноважень як представника долучив до матеріалів справи нотаріально посвідчену довіреність.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вирішуючи можливість розгляду даної справи за наявною явкою, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що судова справа №758/2058/20 розглядається в порядку загального позовного провадження та не є малозначною.

Положеннями ст. 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з вимог ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. ч. 1, 3ст. 237 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»( ч. 4ст. 62 ЦПК України).

Вимогами ст.131-2 Конституції України передбачено, що незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що представник ОСОБА_2 не є особою, яка може здійснювати представництво інтересів позивача у судовій справі №758/2058/20, оскільки дана цивільна справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України не була судом визнана малозначною.

Враховуючи вищевикладене, суд не може допустити до участі у даній справі як представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 , оскільки останній не являється адвокатом.

Щодо клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору або звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Отже, порядок відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від сплати судового збору встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» із змінами і доповненнями.

Згідно зі статтею 8 Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від сплати судового збору є врахування одночасно як майнового стану сторони, так і наявність однієї із умов визначеної цією статтею, перелік яких є вичерпним.

Заявляючи клопотання про відстрочення сплати судового збору позивач не додав жодного доказу, який би містив інформацію щодо своїх доходів (пенсії, заробітної плати, доходів від здійснення підприємницької діяльності), тобто, не надав доказів на підтвердження того, що за своїм майновим станом не має можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, відсутні підстави для відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Також, як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на положення Закону України «Захист прав споживачів».

Однак з такою позицією позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про визнання договору позики укладеного між позивачем та відповідачем недійсним.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Але, як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача з позовом до суду не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача».

Згідно з п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, між позивачем та відповідачем виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Разом з цим, твердження позивача, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на вказані правовідносини є хибним, оскільки в даному випадку позивач не є споживачем товарів чи послуг, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору фінансової допомоги (договору позики), в яких позивач виступає стороною договору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 840,80 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2102 гривні.

В порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивачем не надано документів, що підтверджують оплату судового збору за подання позову у розмірах, визначених відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, позивачу слід усунути вказані недоліки, та сплатити судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовні вимоги та надати суду докази його сплати.

Відповідно до частини 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

З огляду на викладене, з метою забезпечення позивачу можливості реалізації своїх процесуальних прав, суд вважає за необхідне встановити позивачу процесуальний строк для сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. до 22 липня 2021 року включно.

Керуючись ст. ст. 60, 120, 136, 175, 259-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про відстрочення сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про визнання договору недійсним - відмовити;

Встановити позивачу процесуальний строк для сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок до 22 липня 2021 року включно;

Призначити підготовче судове засідання на 23 липня 2021 року о 14:30 год. в залі Подільського районного суду м. Києва;

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Гребенюк