Справа № 157/2/21 Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В.
Провадження № 22-ц/802/741/21 Категорія: 70 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17 березня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 01.09.2020 року є студентом денної форми навчання в ДПТНЗ «Камінь-Каширське вище професійне училище» (III атестаційний рівень).
Посилалася на те, що вона здійснює догляд за їхньою спільною дочкою з інвалідністю з дитинства по зору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю у розмірі 2357 грн 40 коп. щомісяця, що свідчить про незначний розмір її власного доходу, а тому вона не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у тому розмірі, якого син потребує для достатнього забезпечення його потреб, які виникають під час навчання сина на стаціонарі, зокрема і на харчування, одяг, оплату засобів зв`язку та таке інше.
Позивачка з підстав, передбачених ст. 182,199,200 СК України, просила суд визначити розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно на період навчання, але не пізніше, як до досягнення ним віку двадцяти трьох років, починаючи стягнення аліментів з дня звернення до суду.
Рішенням Камінь-Каширський районний суд Волинської області від 17 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд неповністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, та не звернув уваги на подані нею письмові докази, які підтверджують її скрутне матеріальне становище. Зазначає, що самостійно вона не має можливості в повній мірі забезпечити потреби сина, який навчається, оскільки зайнята доглядом за домогосподарством та вихованням ще двох неповнолітніх спільних з відповідачем дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства по зору та потребує відповідного догляду та лікування. Вказує, що внаслідок не надання належної оцінки обставинам справи судом зроблено помилковий висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки навчання ОСОБА_4 у навчальному закладі є однією із форм розвитку його здібностей та знань, тому батьки повинні цьому сприяти.
Відтак, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню та просить ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна, відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про потребу повнолітнього сина ОСОБА_3 , який вже має професію і може працювати, але обрав для себе можливість здобути ще й іншу професію, у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у Камінь-Каширському вищому професійному училищі. Суд зазначив, що повнолітній син ОСОБА_5 навчається безоплатно, отримує стипендію, має у власності транспортний засіб, проживає у м. Камінь-Каширському, тобто, у тому ж місті, що й навчається.
З наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наведених підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
ОСОБА_2 працює радіотелеграфістом відділення зв`язку Волинського обласного військового комісаріату, де отримує заробітну плату, нарахований розмір якої склав за період з січня 2020 року по листопад 2020 року 140617 грн 37 коп., а також працює у Камінь-Каширському виробничому управлінні житлово-комунального господарства і отримує заробітну плату, розмір якої склав за період з січня 2020 року по грудень 2020 року включно 34382 грн 37 коп. (а.с. 13-14).
Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 січня 2019 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2018 року і до повноліття найстаршої дитини.
Як вбачається із зазначених довідок про доходи відповідача, з останнього стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у відповідності до вказаного рішення суду, та їх розмір, зокрема, за місцем роботи в облвійськоматі, починаючи з травня 2020 року, склав по 3552 грн 33 коп., у ВУЖКГ, - починаючи з вересня 2020 року - по 798 грн 98 коп. (а.с. 13-14).
Встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_5 навчається в ДПТНЗ «Камінь-Каширське вище професійне училище» (III атестаційний рівень) з 1 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року на денній формі навчання за професією муляр, штукатур, що підтверджується довідкою навчального закладу № 1261 від 3 листопада 2020 року (а.с. 11).
Зі змісту довідки про доходи № 267 від 12 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається у Камінь-Каширському вищому професійному училищі безоплатно та отримує стипендію, розмір якої, зокрема за березень 2021 року, становить 490 грн.
Згідно із довідкою про доходи від 27 січня 2021 року № 83, що видана ДПТНЗ «Вище професійне училище», загальна сума доходу ОСОБА_4 за період з листопада 2020 року по грудень 2020 року - 2940 грн (а.с. 70).
Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 вбачається, що повнолітній син ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «ЗАЗ»,2010 р.в., моделі «110308» (а.с. 40, 41), має посвідчення водія (а.с. 39).
Згідно з актом обстеження фактичного проживання від 30 грудня 2020 року ОСОБА_5 проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 17).
З матеріалів справи також вбачається і те, що повнолітній син сторін ОСОБА_5 має професію зубного техніка, у 2019 році останній закінчив Луцьку філію ТзОВ Медичний коледж «Монада» та здобув кваліфікацію за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, спеціальність «Стоматологія ортопедична». На період навчання у коледжі на користь позивачки ОСОБА_1 згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 січня 2019 року стягувалися з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 16 грудня 2018 року.
Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивачка обґрунтувала своє право на звернення до суду тим, що вона одна в повній мірі не може нести витрати та забезпечити потреби сина, який навчається в учбовому закладі, а в сина також недостатньо коштів для того, щоб забезпечити себе усім необхідним для продовження навчання.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до норм статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання .

Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на сина на період навчання в Луцькій філії Товариства з обмеженою відповідальністю медичний коледж «Монада», починаючи із 16 грудня 2018 року, до закінчення навчання у цьому коледжі. Медичний коледж син закінчив 7 липня 2019 року.
Довідкою навчального закладу № 1261 від 3 листопада 2020 року встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_5 навчається в ДПТНЗ «Камінь-Каширське вище професійне училище» (III атестаційний рівень) з 1 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року на денній формі навчання за професією муляр, штукатур (а.с. 11).
Тобто, сам процес навчання ОСОБА_3 існує (продовжується) після настання повноліття та закінчення навчання у попередньому навчальному закладі. Разом з тим, продовжуючи навчання, ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на придбання підручників, зошитів та інших канцелярських товарів, одягу та харчування, тощо.
У відповідності до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом 04 січня 2021 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, і до 30 червня 2021 року (дата закінчення навчання), з урахуванням того, що повнолітній син має однакові права щодо одержання від батька аліментів, а батько має спроможність надавати таку допомогу у зазначеному розмірі.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу колегії суддів.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів апеляційний суд враховує, що повнолітній син сторін у зв`язку з навчанням на денній формі позбавлений можливості працювати та матеріально себе забезпечувати, а відповідач, будучи працездатним, спроможний надавати щомісячно до закінчення навчання на утримання сина ОСОБА_8 по 1500 грн матеріальної допомоги, що, на думку суду, не є надто обтяжливою сумою.

Також при визначенні розміру аліментів судом враховано факт знаходження на утриманні у позивачки ще двох неповнолітніх дітей від відповідача, одна як яких є інвалідом з дитинства та потребує спеціального догляду та лікування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, внаслідок чого вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів на період навчання ОСОБА_4 .
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок про задоволення позовних вимог та стягнення аліментів у розмірі 1500,00 гривень щомісячно на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до закінчення ним навчання.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно ст.137, 141 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судові витрати, пов"язані із розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях в даній категорії справ.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, слід зазначити, що оскільки апеляційна скарга судом апеляційної інстанції задоволена, то судові витрати в сумі 2270 грн (908,00 грн + 1362 грн) слід стягнути в дохід держави з відповідача.

А також, враховуючи понесені ОСОБА_1 та підтверджені належними документами витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн у суді першої інстанції (а.с.18), належить стягнути з відповідача в користь позивача витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції - 700 грн.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17 березня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 04 січня 2021 року по 30 червня 2021 року, на час навчання, але не довше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700 (сімсот) грн понесених витрат за правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий

Судді