ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2051/20 Номер провадження 22-ц/814/1884/21Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року, постановлене суддею Хоменко Д.Є.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») про захист прав споживачів та зобов`язання провести перерахунок за спожиті комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

14.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 09.03.2021, у якому просить визнати протиправними дії ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» щодо проведення нарахувань втрат тепла на загальнобудинкових мережах в період із 25.01.2019 до дня винесення рішення по справі на підставі Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду №359, зобов`язавши відповідача повернути безпідставно набуті грошові кошти.

В обґрунтування підстав позову вказує, що є власником квартири із індивідуальним опаленням у багатоквартирному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де частина житлових помешкань опалюється централізовано ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго».

Не зважаючи на те, що його квартира від`єднана у передбачений законодавством спосіб від мереж центрального опалення і має автономний прилад опалення, ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», використовуючи норми скасованого галузевого нормативно-правового акту, щороку, впродовж опалювального періоду, нараховувало та надсилало до виконання вимоги щодо оплати вартості калорій теплової енергії на опалення місць загального користування. Також за період 2019-2020 р.р. йому, як споживачу без договору, здійснено донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії відповідно до Методики №315, яка має використовуватися після укладення відповідних договорів, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-УІІІ.

Вважає, що ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», як природній монополіст, діяв усупереч вимог актів цивільного законодавства та здійснював нарахування вартості своїх послуг (втрат тепла) приховуючи від споживачів інформацію щодо протиправності такої поведінки, фактично реалізовуючи послуги за необґрунтованими цінами. З наведених підстав просить позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2021 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» про захист прав споживачів та зобов`язання провести перерахунок за спожиті комунальні послуги.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивач, як власник квартири у багатоквартирному будинку, зобов`язаний виконувати технічні умови та умови Договору №597403 від 01.10.2014, а також нести всі витрати по утриманню та обслуговуванню будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже, оплачувати послуги з централізованого опалення МЗК згідно із діючими тарифами.

Позивач із рішенням міськрайонного суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що при обґрунтуванні рішення місцевий суд керувався скасованими нормативно-правовими актами, зокрема СНІП 2.04.05-91 «Отопление. Вентиляция и кондиционирование, СНиП 2.01.01.-82 «Строительная климатология и геофизика», та не звернув увагу, що положення Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом від 31.10.2006 №359 (п.1.4) не могли бути використані для будинку в якому він, ОСОБА_1 , проживає, оскільки в цьому будинку наявні приміщення, що належать суб`єктам господарювання.

Просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 22.08.2018 №757/36512/16, від 13.11.2019 №751/3545/17 відповідно до якої кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення, якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення міськрайонний суд не з`ясував чи відповідають розрахункові обсяги утрат теплової енергії, які застосовуються до споживача, фактичним показам теплового лічильника та чи не були такі витрати відшкодовані іншими співвласниками багатоквартирного житлового будинку.

Із підстав, попередньо викладених у позові, доводить, що відповідач, будучи обізнаним, що Методика розрахунку №359 втратила чинність, безпідставно на її підставі продовжував здійснювати нарахування вартості послуг та вимагати їх сплати.

Звертає, увагу, що діючі ДБН В.2.5-67:2013, замість застосованих міськрайоним судом СНІП 2.04.05-91 «Отопление. Вентиляция и кондиционирование, СНиП 2.01.01.-82 «Строительная климатология и геофизика», що втратили чинність, не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку.

Наполягає, що відповідач застосував неналежні формули розрахунку та не врахував наявності в будинку приміщень, які належать суб`єктам господарювання і мають окремі входи, а отже, крім того, що безпідставно застосував скасовану Методику, так і не виконав вимог законодавств щодо розрахунків за чинною методикою.

Указує на відсутність у матеріалах справи посилань на проектні дані будинку, де проживає споживач, а також порушення судом порядку дослідження доказів, зокрема не витребування документів, що мають істотне значення для проведення об`єктивного і всебічного розгляду справи.

23.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» на апеляційну скаргу, в якому підприємство заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Згідно заяви від 26.07.2021 просить розглядати справу без участі представника відповідача.

У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що, з огляду на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.20/

27.06.2014 ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) звернулася до ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» із заявою про видачу технічних умов на відключення квартири від централізованої системи опалення і гарячого водопостачання. Зобов`язується сплачувати за опалення місць загального користування згідно розрахунків, наданих в проекті./а.с.31/

Згідно технічних умов на відключення від мереж централізованого опалення від 01.07.2014 №1-17/1434, адресованих ОСОБА_2 , адреса приміщення, що відключається: АДРЕСА_1 .

Пунктами 3,4,11 технічних умов установлено:

- виготовити проект на реконструкцію існуючої системи теплопостачання згідно п.2.3 та п.2.4 «Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої воли», затвердженого Наказом Мінбуду України 22.11.2005 №4, зареєстрованого в Мінюсті України 09.12.2005 за №1478/11758 та виконати розрахунок згідно «Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», затвердженої Наказом Мінбуду України 31.10.2006 №359, зареєстрованого в Мінюсті Україні 27.11.2006 за №1237/1311. Намір на реконструкцію погодити з власником будинку;

- погодити проект з ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго». Перед проведенням відключення отримати дозвіл у міжвідомчій комісії з відключення;

- проводити оплату за опалення місць загального користування на підставі проектних розрахунків, згідно п.2.7 Порядку./а.с.32/

23.06.2014 ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання робіт щодо відключення від мереж ЦО і ГВП квартири і влаштування індивідуальної системи теплопостачання по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з протоколу №2 засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП./а.с30/.

На виконання пунктів 3 та 5 Техумов, проектною організацією (ФОП ОСОБА_4 ), на замовлення споживача, виконано розрахунки кількості теплової енергії яка витрачається на опалення сходової клітини (0,049 Гкал/міс) та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами розташованими в підвалі/на горищі (0,266 Гкал/рік) при відключенні квартири споживача від системи опалення./а.с.33,34/Про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП складено акт /а.с.35/

11.09.2014 ОСОБА_2 звернулася до ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» із заявою в якій просить переглянути умови договору на послуги теплопостачання від централізованого опалення та гарячого водопостачання, яке було проведено п/п ОСОБА_5 /а.с.36/

01.10.2014 між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №597403 на опалення місць загального користування, за умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачу (наймачу, власнику квартири) послуги теплопостачання для опалення МЗК, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору.

Згідно п.1.3 договору розрахунок витрат теплової енергії за опалення МЗК, виконаний згідно Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення №359 від 31.10.2006, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.4. договору витрати теплової енергії на опалення: п.1.4.1. - в приміщенні загального користування будинку (сходової клітини) 0,049 Гкал/міс. (в опалювальний період); п.1.4.2. - в приміщенні загального користування будинку (витрати тепла розподільчими трубопроводами, прокладеними на горищах, в підвалах) - 0,266 Гкал/рік; п.1.4.4. кількість фактичних витрат теплоти на опалення місць загального користування визначається з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря за даними гідрометеостанції.

Розділом VI визначено, що договір діє з 01.10.2014 по 01.10.2019. Договір на опалення місць загального користування набуває чинності з моменту включення в роботу індивідуального джерела опалення. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не висловила наміру змінити, доповнити або розірвати договір, він щорічно продовжується./а.с.37/

Відповідно до розрахунку заборгованості, борг за послуги з ЦО МЗК квартирою ОСОБА_1 із жовтня 2018 року по липень 2020 року складає 411,43 грн. Із квитанцій за опалення МЗК на особовий рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 за період з лютого 2019 року по липень 2020 року ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» нараховано 1 335,88 грн., із яких позивачем сплачено 940,55 гривень./а.с.61/

Сторонами справи визнається, що на даний час, між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та ОСОБА_1 , не укладено нового договору про надання комунальних послуг.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, міськрайонний суд виходив із того, що між сторонами укладено договір на опалення місць загального користування, який, в порядку пролонгації, є діючим та містить зобов`язання споживача проводити оплату за опалення місць загального користування на підставі проектних розрахунків, які ним не оскаржувалися. Відтак ОСОБА_1 зобов`язаний нести всі витрати по утриманню та обслуговуванню будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже, оплачувати послуги з централізованого опалення МЗК згідно з діючими тарифами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням районного суду та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Місцевим судом правильно установлено характер спірних правовідносин, який регламентовано законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630 (далі Правила №630).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця -надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст.32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 28 Правил №630 визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунальних послуг.

Наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, застосування якої можливе лише після укладення відповідних догорів, передбачених статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Указаною Методикою скасовано дію наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення лати за їх опалення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, уколеними за правилами, визначеними цим Законом.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив із того, що за відсутності нового договору про надання відповідних комунальних послуг, на умовах передбачених ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», між сторонами зобов`язання продовжує діяти пролонгований договір №597403 на опалення місць загального користування від 01.10.2014, який містить зобов`язання споживача оплачувати послуги з централізованого опалення МЗК згідно із діючими тарифами та умов такого договору.

Доводи апеляційної скарги стосовно визнання протиправними проведення ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» нарахувань втрат тепла на загальнобудинкових мережах на підставі скасованого галузевого нормативно-правового акту (Методика №359) та без укладення договору згідно Методики №315, колегією суддів відхиляються, оскільки зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання, від його виконання.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до нього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

З огляду на викладені норми процесуального закону, позивач, диспозитивно розпорядившись належними його правами, не пов`язував підстави позову із знаходженням в цьому будинку приміщень, що належать суб`єктам господарювання та не заявляв клопотань про витребування проектних даних будинку.

Разом із цим, за правилами ч.6 ст.367 ЦПК України, всуді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд не надає оцінки указаним доводам, як таким, що виходять за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, що виключає підстави застосування до спірних правовідносин наведеної позивачем у апеляційній скарзі практики Верховного Суду.

Посилання позивача на застосування районним судом до спірних правовідносин скасованих СНІП 2.04.05-91 «Отопление. Вентиляция и кондиционирование, СНиП 2.01.01.-82 «Строительная климатология и геофизика», колегією суддів відхиляються, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, а сам зміст апеляційної скарги та її обґрунтування стосуються інших обставин, не пов`язаних із цією справою.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду та не ґрунтуються на законі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.07.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська