ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6530/21 Справа № 214/4390/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/4390/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державна Казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 31.07.2019 року, приблизно о 08 год. 46 хв., в районі перехрестя вул. Курчатова та вул. Спаська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у відношенні позивача інспектором полку ПП в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кравченко О.Д. була винесена постанова серії ЕАВ №1380273 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що позивач, керуючи транспортним засобом, нібито порушив правила зупинки транспортного засобу, передбачені п. 15.9 (г) ПДР України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Однак, із вказаною постановою позивач не погодився та оскаржив її до суду. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року, залишеним без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 року, постанову серії ЕАВ №1380273 було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Так, у зв`язку із незаконним накладенням на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, на його облікову, пенсійну картку, згідно постанови державного виконавця про накладення арешту від 12.03.2020 року за ВП №61456786, був накладений арешт, про наявність якого позивач довідався у відділенні АТ КБ «ПриватБанк». З метою підтвердження зазначених відомостей та долучення їх в якості доказу до матеріалів зазначеної справи, позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» для отримання відповідних довідок, за формування та друк яких він змушений був сплатити грошові кошти у загальному розмірі 330 грн. 44 коп.

Таким чином, позивач вважає, що діями працівників полку ПП в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області йому було завдано матеріальної шкоди у зазначеному розмірі.

Крім того, позивач є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, безстроково, через ішемічну хворобу серця, у зв`язку з чим йому не можна хвилюватись, бо це спричиняє підвищення кров`яного тиску та цукру в крові. Між тим, працівники поліції до складання у відношенні нього постанови про адміністративне правопорушення, не бажали слухати його аргументи, проявили незнання ПДР, неповагу та безтактність, що викликало у позивача обурення та нервове потрясіння. Арешт коштів на банківському рахунку примусив позивача, хворого пенсіонера, для існування сім`ї брати гроші в борг у сусідів та знайомих, що спричинило незручності та душевні страждання. Окрім того, відсутність грошових коштів призвело до того, що позивач зі своєю дружиною не поїхав на відпочинок та лікування до м. Трускавець здавши придбані проїзні квитки. Разом з тим, для поновлення порушеного права та встановлення істини, позивачу, мешканцю м. Черкаси, довелось неодноразово приїздити до м. Кривий Ріг, витрачати час і кошти на дорогу. Таким чином, враховуючи викладене, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 грн.

Також для складання позовної заяви позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката, на що витратив 500 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача - Держаної Казначейської служби України на його користь, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, компенсацію за матеріальну шкоду у розмірі 330 грн. 44 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати у розмірі 500 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 46 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Державна Казначейська служба України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що Державна Казначейська служба України не є учасником спірних відносин.

При цьому апелянт зауважує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у відповідному рішенні, ухвалі, постанові, вироку. Однак позивач у позовній заяві не зазначив про існування будь-яких відносин між ним та відповідачем Державною Казначейською службою України. Крім того позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди та позивач не надав відповідних доказів цього.

В апеляційній скарзі відповідач Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Кравченко О.Д., а відтак її дії неправомірними не визнано.

Зауважує на тому, що позивачем не надано жодних доказів наявності вини Департаменту патрульної поліції у спричиненні йому моральної шкоди. Разом з тим, на обґрунтування моральної шкоди позивач надає медичні довідки за періоди, які передували накладенню арешту, а саме 12.03.2020 року. Окрім того, арешт на кошти позивача було накладено 12.03.2020 року та знято 16.03.2020 року, при цьому згідно наданих ним квитків, які він змушений був здати, дата відправлення до м. Трускавець зазначена 03.04.2020 року, а дата відправлення з м. Трускавець - 17.04.2020 року. Разом з тим, жодного доказу повернення квитків позивачем суду не надано, так само як і не надано підтверджень неодноразового приїзду до м. Кривого Рогу для поновлення його прав та встановлення істини.

Таким чином апелянт вважає, що оскільки факт завдання позивачеві моральної шкоди останнім не доведено, тому відсутні підстави для відшкодування такої шкоди.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні повних вимог позивача про стягнення з відповідача - Держаної Казначейської служби України на його користь, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, компенсації за матеріальну шкоду у розмірі 330 грн. 44 коп., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовано постанову серії ЕАВ №1380273 від 31.07.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Кравченко О.Д., справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с.10-12).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року залишено без змін (а.с.13-14).

Позивач є пенсіонером, інвалідом другої групи (а.с.16,17), з 28.02.2020 року по 11.03.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні (а.с.18).

Постановою старшого державного виконавця Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) від 12.03.2020 року, в рамках виконавчого провадження № 61456786 з примусового виконання постанови ЕАВ №1380273 від 31.07.2019 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках відкритих на ім`я позивача (а.с.19).

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач посилався на те, що діями працівників ПП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, які полягають у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, йому завдано моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Кравченко О.Д. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., яка рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року скасована, чим позивачу спричинено моральні страждання, оскільки позивач був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора патрульної поліції. Також накладення арешту на належні позивачеві кошти спричинило йому душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. Так, у зв`язку із зазначеними обставинами, пережитий стрес вплинув на стан здоров`я позивача, оскільки останній має хворобу серця, є особою з інвалідністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 31.07.2019 року, приблизно о 08 год. 46 хв., в районі перехрестя вул. Курчатова та вул. Спаська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у відношенні позивача ОСОБА_1 інспектором полку ПП в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кравченко О.Д. була винесена постанова серії ЕАВ №1380273 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що керуючи транспортним засобом, порушив правила зупинки транспортного засобу, передбачені п. 15.9 (г) ПДР України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовано постанову серії ЕАВ №1380273 від 31.07.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП Кравченко О.Д., справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с.10-12).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2020 року залишено без змін (а.с.13-14).

Отже суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державної Казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 69/1799/16-ц, Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17 а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Також колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора патрульної поліції. Також накладення арешту на належні позивачеві кошти спричинило позивачу душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. При цьому, у зв`язку із зазначеними обставинами, пережитий стрес вплинув на стан здоров`я позивача, оскільки останній має хворобу серця, є особою з інвалідністю.

Також судом першої інстанції при визначенні розміру морального відшкодування враховано вимоги пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Державної Казначейської служби України щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених Законом, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного Кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п. п. 1, 2 ст.23 Бюджетного Кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Таким чином стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області про те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Кравченко О.Д., а відтак її дії неправомірними не визнано, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області про те, що позивачем не надано жодних доказів наявності вини Департаменту патрульної поліції у спричиненні йому моральної шкоди. Разом з тим, на обґрунтування моральної шкоди позивач надає медичні довідки за періоди, які передували накладенню арешту, а саме 12.03.2020 року. Окрім того, арешт на кошти позивача було накладено 12.03.2020 року та знято 16.03.2020 року, при цьому згідно наданих ним витків, які він змушений був здати, дата відправлення до м. Трускавець зазначена 03.04.2020 року, а дата відправлення з м. Трускавець - 17.04.2020 року. Разом з тим, жодного доказу повернення квитків позивачем суду не надано, так само як і не надано підтверджень неодноразового приїзду до м. Кривого Рогу для поновлення його прав та встановлення істини, оскільки в даному випадку факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, складено відносно позивача незаконно, що спричинило позивачу моральну шкоду.

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене цілком підтверджує факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак доведеним є факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивачу.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що позивач не довів, а суд не обґрунтував визначений розмір моральної шкоди, є безпідставними, оскільки висновки суду вказують на те, як незаконні дії щодо позивача призвели до того, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, так як позивачу необхідно було доводити свою невинуватість перед судом. Крім того, позивач є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, безстроково, хворіє на ішемічну хворобу серця, у зв`язку з чим надмірне хвилювання, стрес та моральні переживання впливають на стан його здоров`я. Також позивач змушений був звернутись за правовою допомогою до адвоката та нести в зв`язку із цим додаткові матеріальні затрати.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах відповідачів.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційних скарг відповідачів відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: