Справа № 234/2576/21
Провадження № 2/234/2187/21
14 липня 2021 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Романенко К.С.,
за участі секретаря Коваленко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Краматорську в порядку загльного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником на праві особистої власності житлового приміщення, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В будинку зареєстрована колишня дружина позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №5976 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, відділом обліку проживання фізичних осіб Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 05.02.2021 року. Зазначив, що відповідач не є членом сім`ї, у будинку не проживає з квітня 2020 року та спільним побутом вони не пов`язані.
Факт не проживання відповідача в будинку підтверджуються довідкою про фактичне не проживання №01-14/1143, виданою комітетом мікрорайону №6 Краматорської міської ради від 08.02.2021 року.
В позові зазначив, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01.12.2020 р. шлюб між ним та відповідачем було розірвано, а тому місце перебування ОСОБА_2 на даний момент йому не відоме, засобів зв`язку з нею він не має.
В зв`язку з тим, що в належному йому на праві власності будинку зареєстрована особа, яка в ній не мешкає, комунальні послуги не сплачує та взагалі не є членом сім`ї, він змушений сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, нараховані на відповідача, а також позбавлений можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, і взагалі обмежений у праві розпоряджатися своїм будинком на власний розсуд, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
Просить суд ухвалити рішення, в якому визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17.03.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 19.04.2021 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
25.05.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
Дій, визначених ст. 178 ЦПК України не вчинено.
В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. До суду надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, зазначивши що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов в повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність.
Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явилась.
Відповідно до. положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-1312, у власність ОСОБА_3 надійшов будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.04.2017 року житловий будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.02.2021 року №5976 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
Згідно довідки про фактичне не проживання від 08.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з квітня 2020 року.
З копії заочного рішення суду від 01.12.2020 року вбачається, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.
Ст. 41Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, відсутня за місцем реєстрації з квітня 2020 року, у зв`язку із чим втратила право на користування вказаним будинком, що належить позивачу на праві особистої приватної власності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.
Керуючись ст.ст.12, 81, 211, 264, 265, ЦПК України, суд, -
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Суддя К. С. Романенко