ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м.Суми

Справа №2-2072/2006

Номер провадження 22-ц/816/1060/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи приватний нотаріус Дуванова Тамара Петрівна, нотаріус 1-ї Сумської Державної нотаріальної контори Тимощенко Людмила Миколаївна

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову, у складі судді Северинової А.С., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2006 року накладено арешт та заборону на відчуження майна, що належить ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності (т.1, а.с. 50).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2007 року відмовлено за безпідставністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дуванова Т.П., нотаріус 1-ї Сумської Державної нотаріальної контори Тимощенко Л.М. про визнання недійсним договору дарування, договору довічного утримання, договору купівлі-продажу квартири (т.1, а.с. 204-208).

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2006 року про накладення арешту та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 226).

Заява обґрунтована тим, що на підставі вказаної ухвали суду 11 липня 2006 року Першою Сумською державною нотаріальною конторою було накладено обтяження - заборона на нерухоме майно. На даний час судове рішення вступило в законну силу, проте майно не звільнено з-під арешту. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була єдиною власницею вказаної квартири. Подальше існування заходу забезпечення позову в такий спосіб є недоцільним, наявність арешту порушує його право отримання спадкового майна та розпорядження спадковим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову повернуто заявнику. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутись до суду з позовом в загальному провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати ухвалу та прийняти нову постанову, якою скасувати заходи забезпечення позову накладення арешту та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .

Доводить, що встановлення обтяження нерухомого майна позбавляє його права на оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка була відповідачем у праві № 2-91/2007 та єдиним законним власником спірної квартири. Вказує, що після набрання рішенням суду законної сили суд не скасував заходи забезпечення позову. Вважає, що він як єдиний спадкоємець матері та, відповідно, правонаступник її прав, має право на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, однак суд першої інстанції, неповністю з`ясувавши обставини справи, зробив помилковий висновок про протилежне.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення заяви (п. 6 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не брав участі у справі та не є учасником справи № 2-2072/2006, а тому він не може звертатися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у зазначеній цивільній справі в порядку, встановленому ст. 158 ЦПК України

Колегія суддів погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 зазначив, що із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто, сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17.

Згідно ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач.

ОСОБА_1 не є учасником справи № 2-2072/2006, в межах якої накладено арешт на майно його матері ОСОБА_5 , яка померла.

Згідно з вимогами ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За змістом цієї норми закону право на спадщину є майновим правом спадкоємця, юридичний факт виникнення якого пов`язаний з часом її прийняття.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею, яке в даному випадку не є предметом розгляду, виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику, тому судом першої інстанції правильно роз`яснено заявнику право на звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, враховуючи законодавчо визначений порядок скасування заходів забезпечення позову, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-2072/2006.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо повернення заяви заявнику.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2021 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко