Провадження №22-ц/812/1011/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/83/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «БМВ-АГРО» про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Манжос Ігорем Миколайовичем, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 31 березня 2021 року під головуванням судді Шикері І.А., повний текст судового рішення складений 02 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Фермерського господарства «БМВ-АГРО» (далі - ФГ «БМВ-АГРО») про стягнення орендної плати, який згодом доповнила вимогою про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначала, що 04 травня 2006 року між нею та ФГ «БМВ-АГРО» було укладено договір оренди належної їй на підставі державного акту на право приватної власності, серії Р1 № 425474 земельної ділянки площею 9, 88 га строком на 8 років. В подальшому 19 липня 2008 року між ними було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 04 травня 2006 року, якою у договір оренди було внесено зміни та змінено строк дії оренди з 8 на 49 років. В п. 1 розділу «Орендна плата» сторони погодили виплату орендної плати в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, починаючи з 01 вересня 2008 року. Також п. 4 розділу «Інші права та обов`язки сторін» відповідач, як «Орендар» взяв на себе зобов`язання по обробітку присадибної ділянки «Орендодавця» (оранка, культивація) відповідно до заяви та діючих цін.

Посилаючись на те, що відповідач починаючи з 2015 року не сплачує орендну плату та з моменту укладання додаткової угоди не виконував зобов`язання по обробітку присадибної ділянки, просила (з урахуванням збільшення позовних вимог) розірвати договір оренди землі від 04 травня 2006 року, укладений між нею та ФГ «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді за номером № 49, та стягнути на її користь заборгованість по виплаті орендної плати за 2015-2020 роки в сумі 42 076 грн 00 коп.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача адвокат Шалару О.І., заперечуючи проти позову вказав, що 12 березня 2010 року позивачка видала нотаріально-посвідчену довіреність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якою надала цим особам право одержувати орендну плату (в грошовій та натуральній формах) відповідно до умов укладеного 04 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ФГ "БМВ-АГРО" договору оренди землі. Відповідно до видаткових касових ордерів від: 13.02.2015 року, 30.03.2016 року, 23.08.2016 року, 23.06.2017 року, 12.04.2018 року, орендна плата на суму більше 40 000 грн була виплачена своєчасно і у повному обсязі ОСОБА_2 , Таким чином, відповідач свої зобов`язання за Договором оренди року виконав своєчасно і у повному обсязі, а тому вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Манжос І.М. -посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування скарги зазначав, що при ухваленні рішення суд не надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, зокрема що орендна плата з 2015 року виплачувалася на підставі довіреності ОСОБА_4 , який є довіреною особою та родичем голови Фермерського господарства, не зважаючи на те, що вказана довіреність відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 20 червня 2018 року за № 36781726 скасована. Також суд не звернув увагу на те, що договір оренди не містить умов про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо виплати орендної плати наперед. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач виконав умови договору щодо сплати орендної плати є припущенням та належними доказами не підтверджений.

Відзиву на апеляційну скаргу від ФГ «БМВ-АГРО» не надходило.

Ухвалою апеляційного суду від 3 червня 2021 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_2 (а.с.127).

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Бєлоущенко А.Ж. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача - адвокат Шалару О.І. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення законним.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Так, згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону).

Статтею 21 Закону (в редакції на час виникнення правовідносин сторін) передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю" ).

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачене статтею 24 Закону.

Частиною 1 статті 32 Закону встановлено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в тому числі і своєчасної виплати орендної плати.

Систематична несплата земельного податку або орендної плати як підстав припинення права користування земельною ділянкою зазначена і у пункті "д" частини 1 статті 141 ЗК.

За загальним правилом частини 2 статті 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За правилом виконання зобов`язань належними сторонами (стаття 527 ЦК) прийняття виконання кредитором здійснюється ним особисто або уповноваженою на це особою.

Відповідно до статті 237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, при цьому представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Положеннями частин 1, 3 статті 244 ЦК представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, яка є письмовим документом, що видається однією особою для представництва перед третіми особами, тобто видача довіреності є одностороннім правочином.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 247 ЦК строк довіреності встановлюється у довіреності, а якщо строк довіреності є встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

За правилами статті 248 ЦК представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК особа, яка видала довіреність може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

При цьому особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Як випливає з положень статті 249 ЦК момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, не збігаються. Так, нотаріально посвідчена довіреність є скасованою з моменту подання особою нотаріусу відповідної заяви та вчинення нотаріусом на її підставі окремих дій. При цьому права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Отже, скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася.

До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя (далі - треті особи). Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя, тобто особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Вказаний обов`язок вона може виконати самостійно або доручити його виконання іншій особі, зокрема, державному нотаріусу, який скасував довіреність. Така можливість передбачена, зокрема, пунктом 154 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5, відповідно до якого повідомлення осіб про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом за правилами пункту 275 цієї Інструкції, шляхом передавання відповідної заяви.

Таким чином, скасування довіреності має наслідки для представників і третіх сторін лише у випадку їх обізнаності про припинення дії довіреності. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 09 вересня 2020 року в справі № 522/3746/19-ц (провадження № 61-7230св20).

Чинним законодавством не передбачено спосіб повідомлення фізичною особою представника та третіх осіб про скасування довіреності

Проте аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку спору довіритель має довести не тільки факт вчинення ним відповідних дій з метою повідомлення повіреного або третю особу про скасування довіреності, але й факт отримання такого повідомлення цими особами.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності, серії Р1 № 425474 є власником земельної ділянки площею 9, 88 га, що розташована в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 04 травня 2006 року між нею та ФГ «БМВ-АГРО» було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки площею строком на 8 років. 19 липня 2008 року між ними було укладено додаткову угоду, якою у договір оренди було внесено зміни: строк дії договору оренди подовжено з 8 до 49 років, а в пункті 1 розділу «Орендна плата» сторони погодили виплату орендної плати в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в сумі 2 700 грн, починаючи з 01 вересня 2008 року, та домовилися, що видача продукції та послуг по обробітку присадібної ділянки в рахунок орендної плати здійснюється на підставі письмової заяви орендодавця по діючим цінам. Також п. 4 розділу «Інші права та обов`язки сторін» відповідач, як орендар взяв на себе зобов`язання по обробітку присадибної ділянки орендодавця (оранка, культивація) відповідно до заяви останнього, а позивасчка як орендар у разі її бажання отримати продукції чи послуги по обробітку присадібної ділянки в рахунок орендної плати - подати про це письмову заяву.

У пункті 1 розділу «Зміна умов договору» Договору вказано, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому порядку. За пунктом 3 цього розділу дія договору припиняється шляхом його розірвання, в тому числі, у наслідок невиконання стороною обов`язків, передбачених договором.

Судом також встановлено, що 12 березня 2010 року ОСОБА_1 видала довіреність на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якою надав цим особам право одержувати орендну плату (в грошовій та натуральній формах) в строки та в розмірах, передбачених Договором, а також уповноважив їх на вчинення дій щодо зміни умов договору, при необхідності розірвання договору, укладання нового договору оренди землі та проведення його державної реєстрації (а.с.29).

ОСОБА_2 є родичем та заступником голови ФГ «БМВ-АГРО».

На підставі довіреності фермерське господарство видало ОСОБА_2, в тому числі за ОСОБА_1 , орендну плату:

- в рахунок орендної плати за 2015 рік - за видатковими касовими ордерами від 13 лютого 2015 року та від 11 березня 2015 року - 6 000 грн та 23 200 грн, з яких ОСОБА_1 - 8 350 грн (а.с.35, 36, 150зв., 151);

- в рахунок орендної плати за 2016 рік - за видатковими касовими ордерами від 30 березня 2016 року та 23 серпня 2016 року - 8 350грн та 22 грн, (а.с.33, 151 зв., 152);

- в рахунок орендної плати за 2017 рік - за видатковим касовим ордером від 23 червня 2017 року - 7000 грн. (а.с. 32, 152 зв.);

- в рахунок орендної плати за 2018 рік - за видатковим касовим ордером від 12 квітня 2018 року - 7000 грн. (а.с.31, 152 зв.);

-за 2019-2023 роки за видатковим касовим ордером від 12 лютого 2019 року - 35 017 грн. 50 коп (а.с.31, 153).

20 червня 2018 року до Єдиного реєстру довіреностей внесені відомості про припинення дії довіреності від 12 березня 2010 року на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.11).

На підтвердження факту повідомлення повіреного ОСОБА_2 та ФГ «БМВ-АГРО» про скасування довіреності апелянт надав апеляційному суду опис вкладення до цінних листів обом адресатам зі штемпелем почтового відділення від 28 травня 2018 року, які ОСОБА_1 направляла адресатам самостійно (а.с.70-а, 71).

Екземпляру листа - повідомлення від 28 травня 2018 року або його копії суду не надано.

На підтвердження факту вручення цього листа-повідомлення адресатам представник позивача надав суду зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його отримання 31 травня 2018 року та позначкою про вручення його «бухгалтеру» (а.с. 108).

Проте факт отримання повідомлення про скасування довіреності від 28 червня 2018 року представники ФГ «БМВ-АГРО» категорично заперечують.

Порядок вручення поштової кореспонденції, в тому числі і листів з оголошеною цінністю, передбачено Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 5 березня 2009 року №270 (тут і далі в редакції яка діяла станом на час здійснення відправлення) (далі - Правила)

Пунктом 96 Правил передбачено, що реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.

За правилом пункту 104 Правил поштові листи з оголошеною цінністю видаються адресату за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

При цьому зворотнє повідомлення не містить не тільки посилань на відповідну довіреність, але й взагалі не зазначене прізвище, ім`я та по-батькові особи, що отримала цінного листа. Відсутній і підпис особи, якій його вручено.

Отже, надане суду зворотнє повідомлення від 31 травня 2018 року, яке не відповідає вимогам Правил та не містить необхідної інформації, не спростовує заперечень представників відповідача та не може бути достатнім доказом належного повідомлення Фермерського господарства про скасування довіреності та обізнаності останнього щодо припинення повноважень повіреного ОСОБА_2 на отримання орендної плати від імені ОСОБА_1 .

Будь-яких доказів отримання ОСОБА_2 повідомлення ОСОБА_1 про скасування довіреності від 28 червня 2018 року до вересня 2019 року позивач суду не надав.

Не містить відомостей про скасування довіреності і заява ОСОБА_1 від 1 серпня 2018 року щодо її незгоди із розміром орендної плати та виплатою в зв`язку із цим заборгованості з орендної плати, яку направлено на адресу орендаря (а.с. 13).

Водночас, представник позивача надав апеляційному суду зворотнє повідомлення, відправлене ОСОБА_1 , направлене на адресу ОСОБА_2 та отримане останнім 17 вересня 2019 року (а.с.107).

ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції пояснив, що дізнався про скасування ОСОБА_1 виданої на його ім`я довіреності саме у вересні 2019 року.

Отже, довіреність від 12 березня 2010 року втратила чинність для представника ОСОБА_2 та третьої особи ФГ «БМВ «АГРО», а повірений втратив повноваження представника, в тому числі і щодо отримання орендної плати, з вересня 2019 року.

З цього часу ФГ «БМВ-АГРО» мало виплачувати орендну плату ОСОБА_1 особисто.

Але орендна плата за 2019 рік вже була виплачена ОСОБА_2 12 лютого 2019 року, тобто до втрати чинності довіреності (а.с. 31, 153).

Дії по виплаті орендної плати у лютому 2019 року підтверджені і інформацією податкових органів (а.с. 109-110, 122-123).

Оскільки дії по виплаті орендної плати за 2019 рік ОСОБА_2 вчинені до втрати чинності довіреності, вони мають юридичну силу як для орендаря, так і для орендодавця.

Водночас, суд по-іншому оцінює факт виплати 12 лютого 2019 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - орендної плати за 2020 рік.

Так, за змістом пункту 3 розділу «орендна плата» Договору орендна плата у визначеному розмірі має сплачуватись протягом терміну дії договору щороку. Умов щодо можливості її виплати наперед Договір не містить.

Доказів того, що виплату орендної плати у такий спосіб було узгоджено з орендодавцем, або здійснено в його інтересах, матеріали справи не містять.

Змін до умов Договору сторони не вносили.

Отже, виплата орендної плати, яка має виплачуватись щорічно, наперед здійснена поза межами повноважень орендаря, а тому не може вважатись належним виконанням ним умов Договору.

Орендна плата за 2020 рік ОСОБА_1 нарахована в розмірі 7 003,5 грн (28 014 : 4), але особисто позивачу не виплачена.

ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтвердив, що отриману ним від ФГ «БМВ-АГРО» належну ОСОБА_1 орендну плату як за 2020 рік, так і за наступні роки позивачці не передавав.

За такого ФГ «БМВ-АГРО» має заборгованість з орендної плати за 2020 рік в розмірі 7003,50 грн, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 відповідно до статті 24 Закону.

Заборгованості з виплати орендної плати за період 2015-2019 роки відповідач не має, оскільки передав виконання за Договором особі, уповноваженій орендодавцем.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням ОСОБА_1 , що розмір орендної плати має визначатись автоматично з застосуванням 3% вартості ділянки, що передбачено Указом Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002.

Закон «Про оренду землі» та інші нормативно-правові акти для земель приватної форми власності не встановлюють будь-яких обмежень у виборі шкали та граничного розміру орендної плати, тобто дозволяє обирати будь-який розмір і формат орендної плати.

Крім того, аналіз норм Указу № 92 свідчить про те, що вимога про встановлення орендної плати в розмірі не менше 3 % вартості земельної ділянки не є імперативною нормою, яка змінює або доповнює основний спеціальний нормативний акт щодо оренди землі, а носить лише рекомендаційний характер та є підставою для ініціювання внесення змін до договору в порядку, прописаному в самому договорі згідно зі статтею 23 Закону (постанова Верховного Суду від 18 травня 2020 року (ЄДРСР, реєстр. № 89345634).

З вимогами про зміну умов Договору в цій частині, як то передбачено пунктом 1 розділу «зміна умов договору та припинення його дії» цього договору, ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Розмір орендної плати орендар збільшив на власний розсуд до 7000 грн (без належних відрахувань).

Оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на характер виплати орендної плати та умови Договору та не дав оцінку діям відповідача щодо виплати орендної плати уповноваженій особі наперед, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення орендної плати.

Разом з тим, невиплата орендної плати за 2020 рік не може вважатись систематичним порушенням договірних зобов`язань та бути достатньою підставою для припинення орендних відносин - розірвання договору оренди за статтею 651 ЦК, статті 32 Закону.

Отже підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про дострокове розірвання Договору апеляційний суд не вбачає, а тому судове рішення в цій частині слід залишити без змін.

Згідно зі статтею 141 ЦПК позивачці ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за пропорційно задоволеним майновим вимогам (орендна плата) - 151,40 грн.(7003,5 х 908 : 42000).

За аналогічним правилом пропорційності підлягають розподілу судові витрати, понесені позивачкою при поданні апеляційної скарги щодо вимог про стягнення орендної плати, а саме 227,10 (7003,5 х 1362 :42000) грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Манжос Ігорем Миколайовичем - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення орендної плати -скасувати та ухвалити в цій частині судове рішення.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за орендною платою задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «БМВ-АГРО» (, юридична адреса: вул. 50 років Жовтня, 56, с. Новоолександрівка, Первомайський район, Миколаївська область 55244) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати орендної плати за 2020 рік за договором оренди від 04 травня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді за номером № 49, в розмірі 7003,5 грн., а також 151,40 грн. судових витрат.

Судове рішення в частині відмови у достроковому розірванні договору оренди залишити без змін.

Стягнути з Фермерського господарства «БМВ-АГРО» на користь ОСОБА_1 227,10 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року