ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6168/21 Справа № 201/3808/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» звернулось до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року по справі № 201/3808/21 відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За приписами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 277 ЦПК України та виходив з того, що законом передбачено право саме фізичної особи, а не юридичної особи на звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, а отже звернутися до суду із вимогами про спростування недостовірної інформації юридична особа може лише в порядку позовного провадження. При цьому, суд не може визначити у порядку якого процесуального законодавства повинна розглядатися така заява та до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, оскільки не можливо встановити власника веб-сайта, а отже не можливо визначити хто має бути належним відповідачем у справі.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 4 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст.ст. 28, 32 Конституції України, кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У ч. 1 ст. 91 ЦК України вказано про те, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

У пункті 8 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/184 від 28.03.2007р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом вимог статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

Отже, колегія суддів вважає, що у ТОВ «АЛЛО» наявне право на звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Як вже зазначалося юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині (ч. 1 ст. 91 ЦК України).

У ч. 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

Отже, враховуючи роз`яснення пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року єдиним законним способом відновити порушені права є встановлення факту недостовірності інформації.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» та ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» уповноважено здійснювати адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет; є підписантом двосторонньої угоди щодо відповідальності з Інтернет корпорацією з присвоєння номерів та адрес (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers. ICANN) від 18 листопада 2013 року; є підписантом двосторонньої угоди про врегулювання відносин, пов`язаних з провадженням діяльності з адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, з Державним агентством з питань науки, інновації та інформатизації України від 30 грудня 2013 року.

Згідно зі свідоцтвом про акредитацію (копія наявна в матеріалах справи) Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» підтверджує компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у здійсненні ним функцій з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачою Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що на законодавчому рівні визначено Дочірнє підприємство «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» як уповноважену особу на здійснення адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет та здійснення функцій з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачою довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі №753/7666/19-ц та від 30 липня 2019 року по справі № 910/677/18-ц встановлено, що довідка Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» є належним та допустимим доказом при встановленні власника веб-сайту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що надана довідка не свідчить про невичерпність можливості заявника встановити власника веб-сайту є необґрунтованим та таким, що суперечить висновкам Верховного Суду.

За результатами розгляду звернення Заявнику було видано Довідку від 29 березня 2021 року № 106/2021-Д (копія наявна в матеріалах справи), відповідно до якої встановити власника веб-сайту та реєстранта доменного ім`я неможливо, у зв`язку із знеособленістю даних про реєстранта доменного ім`я в службі WHOIS; домене ім`я зареєстровано в публічному домені .net, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет. Тобто, використання власником веб-сайту «TheWorldNews.net» закордонної юрисдикції реєстрації домену та хостингу, унеможливлює його ідентифікацію.

Таким чином, Заявник позбавлений можливості встановити реєстранта (власника) веб-сайту TheWorldNews.net, адже суб`єкт, наділений повноваженнями щодо видачі довідок про власників веб-сайтів, повідомив про знеособленість даних про реєстранта доменного імені theworldnews.net.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

З огляду на вищевикладене, єдиним доступним і дієвим механізмом спростування недостовірної інформації про Заявника, поширеної в мережі Інтернет, та поновлення його права на недоторканність ділової репутації є звернення до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Виходячи з зазначеного, суд першої інстанції прийшов до не обґрунтованого висновку щодо відсутності у юридичної особи права на звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, у випадку не можливості встановити власника веб-сайту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у ТОВ «АЛЛО» наявне право на звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, яка повинна розглядатися в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року по справі № 201/3808/21 підлягає скасуванню, а справа № 201/3808/21 підлягає передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: