ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/189/19 Номер провадження 22-ц/814/1569/21Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 січня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:56:45 год. до - час не назначений, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначено) у справі за позовом Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 165 167, 94 грн та понесені судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що нежитлова будівля загальною площею 805,9 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала з 01.01.2014 року по 30.07.2016 року на праві власності ОСОБА_1 . Ця нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 0,1535 га, кадастровий номер :50:027:0164, яка належить Горішньоплавнівській міській раді. ОСОБА_1 використовував вказану земельну ділянку без виникнення права власності або користування та без державної реєстрації цих прав, внаслідок чого в період з 01.01.2014 по 30.07.2016 Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області була позбавлена можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у вигляді неодержаної орендної плати у розмірі 165 167, 94 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 січня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області за недоведеністю.

В апеляційній скарзі Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зроблено посилання на витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 1533 м.кв. від 16.01.2012 року, від 07.05.2015 року, якими визначена грошова оцінка на 2014 та 2015 роки, а також на рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 21.05.2013 року, від 25.06.2014 року, якими встановлено розмір орендної плати на 2014, 2015, 2016 роки, і стверджується, що висновок суду про відсутність доказів, які підтверджують обгрунтованість розрахунку є хибним.

У відзиві адвокат Кириченко Г.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нежилу будівлю загальною площею 805,9 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 30.11.2011, видане Комсомольською міською радою Полтавської області (а.с.8-13).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-19 від 16.01.2019 року земельна ділянка площею 0,1535 га, кадастровий номер :50:02760164, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності Комсомольській (Горішньоплавнівській) міській раді Полтавської області (а.с.19-21).

У період з 01.01.2014 року по 30.07.2016 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Горішньоплавнівською міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно розрахунку суми збитків, заподіяних територіальній громаді за період з 01.01.2014 року по 30.07.2016 року, ОСОБА_1 з урахуванням нормативної грошової оцінки земель, розмір безпідставно збережених коштів склав 165 167, 94 грн (а.с.22-24).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.05.2014 року встановлено, що рішенням 39 сесії шостого скликання Комсомольської міської ради від 17.12.2013 р. "Про внесення змін та поновлення дії договору оренди землі ФО-П ОСОБА_1 " було поновлено дію договору оренди землі від 07.12.2005 р. з ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2014 р. до 01.01.2015 р. на земельну ділянку площею 0,1535 га для розташування центру відпочинку для молоді.

Крім того, даним рішенням було змінено розмір орендної плати та встановлено 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і доручено заступнику міського голови укласти та підписати відповідну додаткову угоду.

Розмір орендної плати змінено на підставі Порядку встановлення розмірів та справляння плати за користування земельними ділянками у місті Комсомольську, затвердженого рішенням 33 сесії шостого скликання Комсомольської міської ради від 21.05.2013р., яке набрало чинності з 01.01.2014р (а.с.126).

Рішенням Господарського суду внесено зміни до договору оренди землі від 07 грудня 2005 р., зареєстрованого відділом Держкомзему у місті Комсомольську Полтавської області № 02 від 26.01.2006 р. шляхом укладання додаткової угоди № 3/14 в редакції Комсомольської міської ради, а саме: пункт 8 договору викласти в наступній редакції: "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 38 807 грн. 87 коп. на рік" (а.с.128).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на постанови ВС від 23.05.2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, виходив з того, що необхідним для визначення розміру недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою є визначення розміру орендної плати на підставі затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки із визначенням всіх необхідних даних, у відповідності до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, яка суду не надана, а тому позивачем не доведено розмір недоотриманої орендної плати внаслідок не укладення договору оренди землі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог статті 263 ЦПК України.

Предметом позову у цій справі є вимога стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Судом першої інстанції правильно встановлений характер спірних правовідносин.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої орендної плати в сумі 165 167,94 грн, визначений на підставі розрахунку відділу економічного аналізу та контролю (а.с.24).

У розрахунку зроблене посилання на те, що уповноважені особи Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області при здійсненні розрахунків керувалися: витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 16.01.2012 року та 07.05.2015 року та рішеннями 33 сесії Комсомольської міської ради Полтавської області 6 скликання від 21.05.2013 року та рішенням 47 сесії Комсомольської міської ради Полтавської області 6 скликання від 25.06.2014 року на 2015-2016 роки.

Інших документів, на підставі яких здійснений розрахунок безпідставно отриманих відповідачем коштів, суду першої інстанції не надано.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року (справа №646/4546/19) викладений такий правовий висновок.

«Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не обґрунтував відхилення доводів відповідача щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі нормативної грошової оцінки.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення комісією міської ради розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Колегія суддів зазначає, що вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 28.09.2020 року у справі № 922/4073/19, від 24.09.2020 року у справі №922/3616/19, від 12.06.2019 року у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 року у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 року у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 року у справі № 922/3607/18).»

У справі, що розглядається, суд першої інстанції за таких же обставин правомірно відмовив у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що б давало суду можливість перевірити правильність розрахунку, який заперечувався відповідачем.

Позивач долучив до апеляційної скарги документи, на підставі яких здійснений розрахунок безпідставно збережених коштів, проте в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів про існування об`єктивних обставин, за яких позивач, достовірно знаючи про доводи заперечень відповідача, не зміг подати суду зазначені документи.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції позбавлений можливості досліджувати нові докази, які долучені позивачем до апеляційної скарги, з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.367 ЦПК України апеляційний суд досліджує нові докази у виключних випадках, коли сторона по справі з об`єктивних причин була позбавлена можливості надати такі докази суду першої інстанції.

За змістом ст.83 ЦПК України позивач має подати суду докази разом із позовною заявою; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк, учасник справи повинен повідомити про це суд. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли сторона доведе неможливість подання доказу у встановлений строк.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2020 року позов Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області був задоволений: стягнуто із ОСОБА_1 на користь Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області 165 167 грн 94 окоп безпідставно збережених коштів (а.с.69-72).

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 липня 2020 року задоволена заява адвоката Кириченко Г.В., представника ОСОБА_1 , скасовано заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2020 року (а.с.109).

Одним з доводів заяви про перегляд заочного рішення суду було посилання на необґрунтованість розрахунку безпідставно збережених коштів у зв`язку з відсутністю витягу з технічної документації землі та витягу з нормативної грошової оцінки землі (а.с.82).

Копія заяви отримана Горішньоплавнівською міською радою Полтавської області28 квітня 2020 року (а.с.93).

У судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення представник позивача не з`явився (а.с.94), хоча був повідомлений належним чином.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні 25 січня 2021 року (а.с.138).

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що позивач диспозитивно розпорядився своїм правом на подання доказів і, достовірно знаючи про доводи заперечень відповідача, за відсутності поважних причин не подав суду докази, які істотно впливають на правильність вирішення спору цієї категорії.

Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов