Справа № 463/2629/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/1016/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» звернулися до суду із заявою про заміну сторони стягувача на стадії виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року у справі №463/2629/15-ц, у якій просили замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс».

Заяву мотивували тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року у справі №463/2629/15-ц позов ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №193 від 31 жовтня 2013 року, право вимоги за яким на підставі договору про відступлення права вимоги №188 від 07 листопада 2019 року перейшло до заявника.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року у цивільній справі №463/2629/15-ц (провадження №2/463/844/16), на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» (ідентифікаційний код за , місцезнаходження: 61022, місто Харків, вулиця Сумська, будинок 45, квартира 4).

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не надсилались судові повістки, жодних документів з суду йому не надходило, заяви про заміну стягувача та її додатків він також не отримував та не знайомий з їх змістом.

Стверджує, що він був позбавлений можливості брати участь особисто або через свого представника в судовому засіданні, ознайомлюватися з доказами, наданими заявником про відступлення права вимоги стягувача та наводити суду свої доводи, надавати пояснення або заперечення з цього приводу.

Зазначає, що він був позбавлений важливих процесуальних прав, користування якими має значення для справедливого розгляду справи та дотримання засад змагальності сторін.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року, у цивільній справі №463/2629/15-ц (провадження №2/463/844/16) позов Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» заборгованість за договором кредиту № 193 від 31 жовтня 2013 року в розмірі 1535066,26 грн., з яких: поточна заборгованість за кредитом 1470000 грн., поточна заборгованість за відсотками 6161,92 грн., прострочена заборгованість за відсотками 49657,80 грн., пеня за прострочення відсотків 9246,54 грн., а також в дохід держави 3654 грн. судового збору.

Як вбачається з протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-09-24-000008-b від 17 жовтня 2019 року відбувся електронний аукціон (номер лоту GL7N212010) з реалізації активів Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», переможцем якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс».

07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» укладений договір № 188 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, іпотеки та застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору. Права вимоги новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Пунктом 2 цього договору передбачено, що новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте, не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку 1 до цього договору, відшкодування за договором страхування, передачі предметів забезпечення (іпотеки, застави) в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, право на подальше відступлення набутих за цим договором прав вимоги іншим особам, і т.п. Розмір права вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно пункту 4 цього договору сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 750 717,86 грн. без ПДВ. Ціна відступлення сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-09-24-000008-b від 17 жовтня 2019 року, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Пунктом 5 цього договору передбачено, що новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від банку усі наявні в банку документи, що підтверджують право вимоги до боржників.

З додатку 1 до договору № 188 про відступлення права вимоги від 07 листопада 2019 року вбачається, що банк відступив право вимоги, зокрема, і за договором № 193 від 31 жовтня 2013 року.

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 8 від 06 листопада 2019 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» Публічному акціонерному товариству «Банк Золоті ворота» 867 312,00 грн.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Частинами першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з системного аналізу статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що, «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать про те, що 07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» укладений договір № 188 про відступлення права вимоги, зокрема, і за договором № 193 від 31 жовтня 2013 року.

Таким чином, відповідно до договору відступлення права вимоги від 07 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» набув статусу нового кредитора, зокрема, за договором № 193 від 31 жовтня 2013 року, а тому наявні усі підстави для заміни стягувача. Договір є чинним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.