Справа № 263/1243/21
Провадження № 2/263/1135/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Музики О.М.,
при секретарі Налісної Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 , в якому вона просила суд стягнути з Держаного бюджету України на її користь 49 452 грн., шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за бюджетною програмою КПКВК 3504030, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади.
Не погоджуючись із заявленими вимогами, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало відзив на позов, який мотивований тим, що відшкодування шкоди, у разі визнання судом дій чи рішень будь-якого органу державної влади незаконними, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. У 2018 році ОСОБА_3 зверталася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити дії. Рішенням цього суду від 17 грудня 2018 року визнано протиправною бездіяльність УПФУ у м. Маріуполі щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року та зобов`язано нарахувати та виплатити пенсію з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року, однак будь-яких інших обставин, зокрема щодо заподіяння позивачу шкоди, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача судом не установлено. Дане рішення суду виконане управлінням добровільно, своєчасно та у повному обсязі в межах покладених повноважень. Таким чином, посилаючись на положення ст. 19 Конституції України, ст. 23 ЦК України, відповідач вважав, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння відповідачем моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому просив відмовити у задоволенні позову.
Державна казначейська служба Україна своїм право не скористалася та відзив на позов до суду не подала.
Рух справи.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи право та строки на подачу відзиву на позов, відповідь на відзив та письмові заперечення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті дану цивільну справу.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про заміну відповідача.
Позивач та його представник адвокат Галемський С.М. до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягали на задоволенні позовних вимог.
Голова комісії з припинення УПФУ у м. Маріуполь Полив`яний І.В. до судового засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник ДКС України до судового засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України.
Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.
Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 23 січня 2013 року має право на одержання пенсії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_4 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_4 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року

Відповідно до довідки УПФУ у м. Маріуполі від 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 фактично виплачено пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року.

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності відповідача УПФУ у м. Маріуполі, яка полягає у тривалій невиплаті пенсії позивачу за указаний у рішенні суду період.

Мотиви суду.

За змістом ст. 264 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок визначити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема за змістом визначення, наведеного у пунктах 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

При цьому, незаконність рішення, дій чи бездіяльність завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презюмується. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є Держава та орган місцевого самоврядування. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Протиправність бездіяльності УПФУ у м. Маріуполі встановлена постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, тому незаконність бездіяльності відповідача доведена у повному обсязі, а вина в цьому випадку презюмується, тому ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй неправомірною бездіяльністю.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).

Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача УПФУ у м. Маріуполі позивач вимушена була звертатися до суду для відновлення свого порушеного права, повернення належних їй пенсійних коштів, за період неповернення коштів їх платіжна спроможність зменшилася, внаслідок чого позивач зазнала душевних страждань, які призвели до зміни звичайного способу її життя, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, суд вважає доведеним, що невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, яка є особою похилого віку, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу її життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та змушувало її звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді, залишивши своє майно на тимчасово окупованій території. Саме по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення адміністративним судом рішення на користь позивача, не може компенсувати позивачу її немайнових втрат, оскільки позивач була змушена звертатися до суду, перебувати у стані очікування позитивних рішень на свою користь, протягом цього часу вона змушена була витрачати свої зусилля, докладати зусиль для організації свого життя за умови відсутності коштів до існування, на що позивач могла правомірно очікувати та відчувала безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу УПФУ у м. Маріуполі, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

У даному випадку визначальним є бездіяльність відповідача УПФУ у м. Маріуполі щодо невиплати сум пенсій та завдання у зв`язку з цим позивачу втрат немайнового характеру, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього державою функцій з пенсійного забезпечення позивача на належному рівні, а тому позивачу заподіяно моральної шкоди, розмір відшкодування якої з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості складає 3 000 грн.

У той же час вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено до двох відповідачів: Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Державної казначейської служби України, в яких позивач просила стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з наступних мотивів.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган державної влади, який бере участь у справі як відповідач.

Спір щодо визначення належного відповідача у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої діями (бездіяльністю) органів державної влади, для забезпечення єдності судової практики розглядався Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18) визначено, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, а належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, що брав участь справі як відповідач.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є органом державної влади, який, на думку позивача, завдав шкоди та на якого поширюються правила, передбачені статтею 1173 ЦК України.

У справі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася не бездіяльність УПФУ у м. Маріуполі, яка полягала у довготривалій невиплаті їй пенсії, внаслідок чого вона вимушена була звернутися до суду з позовом та лише після ухвалення рішення адміністративного суду, що набрало законної сили, їй сплачено пенсію за минулий період.

Отже, у даному випадку моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області), а на Державне казначейство України покладається лише функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, на підставі виконавчого документу (пункт 3 Порядку).

Враховуючи викладене, керуючись засадами верховенства права, розумності і справедливості, приймаючи обставини справи, суд вважає, що розмір компенсації моральної шкоди слід визначити у сумі 3000 грн. та стягнути його з відповідача Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

У справі судом на підставі ст. 263 ЦПК України застосовані правові висновки, висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 751/7512/18 (провадження № 61-11092св19), у постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 628/2318/19-ц (провадження № 61-2554св20).

Розподіл судових витрат у цивільній справі здійснюється відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу державної влади, тому при подачі позову до суду вона була звільнена від сплати судового збору.

За вимогами про відшкодування моральної шкоди (вимоги немайнового характеру) до сплати підлягав судовий збір у розмірі 908 грн.

З огляду на викладене, керуючись положеннями ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами немайнового характеру у розмірі 908 грн., який би підлягав сплаті при подачу позову до суду.

Керуючись ст. ст. 19, 50 Конституції України, ст. ст. 231167, 1173 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76 81, 89, 137, 141, 247, 263 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 3 000 (три тисячі) гривень компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку НОМЕР_2 ;

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , юридична адреса: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область;

Державна казначейська служба України, , вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601.

Суддя О.М. Музика