Справа № 129/342/21
Провадження № 22-ц/801/1315/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бондар О. В. без участі сторін та їх представників в м. Гайсині Вінницької області,
у цивільній справі № 129/342/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивувавши свої вимоги тим, що 21.05.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку».
Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Однак, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 12.11.2020 відповідач має заборгованість, що становить 34524,36 грн. і складається із наступного: 28942,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, яка включає поточне тіло кредиту в сумі 0,00 грн. та прострочене тіло кредиту в сумі 28942,78 грн.; 5581,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір в сумі 2102,00 грн.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Вказану суму позивач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 , а також судовий збір в сумі 2102,00 грн.
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) кошти в сумі 36605,20 грн. позичальником повернуті в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» (позикодавцю) відповідно до наданих розрахунків в сумі 38352,25 грн., сплачені ОСОБА_1 (позичальником) кошти на користь АТ КБ «ПриватБанк» (Позикодавця) перевищують існуючу суму боргу за анкетою-заявою від 21.05.2012, що свідчить про повне добровільне виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, то за відсутності законних підстав для судового захисту законних інтересів позивача у задоволенні позовних вимог необхідно повністю відмовити, в тому числі і у стягненні судового збору, оскільки на момент подання позову 03.02.2021 відповідачем борг був сплачений повністю.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» через представника Крилову О. Л., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки, при цьому судом порушені норми матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що під час підписання заяви на видачу кредиту відповідач ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, ознайомився з умовами кредитування, та приєднався до запропонованої банком пропозиції. Договір у встановленому законом порядку відповідач не оспорював, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Крім заяви, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки: у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 42% річних для картки «Універсальна Голд» та 43,2% річних для картки «Універсальна»; розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84% річних для картки «Універсальна Голд» та 86,4% річних для картки «Універсальна»; штраф за прострочення платежів із будь-яким з грошових зобов`язань - 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Тобто, сторонами при укладені Кредитного договору належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки. Відповідач не виконував зобов`язань щодо повернення кредиту, а отже за узгодженими сторонами умовами кредитування, до сплати відповідачем підлягає подвійна процентна ставка, тобто 84 % (розрахунок заборгованості №2).
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надала.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12.11.2020 становить 34524,36 грн. і складається із наступного: 28942,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, яка включає поточне тіло кредиту в сумі 0,00 грн. та прострочене тіло кредиту в сумі 28942,78 грн.; 5581,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками; відповідачем погашено заборгованості: за тілом кредиту в період з 29.05.2018 по 31.08.2019 18304,48 грн., в період з 1.09.2019 по 12.11.2020 2337,46 грн.; за простроченим тілом кредиту - в період з 29.05.2018 по 31.08.2019 5308,81 грн., в період з 1.09.2019 по 12.11.2020 4297,74 грн.; по нарахованим відсоткам в період 1.09.2019 по 12.11.2020 4394,71 грн.; по простроченим відсоткам - 1.09.2019 по 12.11.2020 3709,05 грн.; всього за період користування кредитним лімітом за анкетою-заявою від 21.05.2012 ОСОБА_1 на користь позивача сплачено 38352,25 грн., витрати ОСОБА_1 кредитних коштів становлять 36605,20 грн.
Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Разом з тим ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем 29.05.2018 паспорт споживчого кредиту (а. с. 12-13), в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема процентна ставка.

Ураховуючи викладене, оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, її розмір і порядок нарахування, тому зазначена заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Крім того, з виписки руху коштів за рахунком (а. с. 46-47) вбачається, що відповідач отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування заборгованості за простроченими відсотками.
Те, що відповідачем була отримана саме кредитна карта «Універсальна Голд» підтверджується розміром процентної ставки за користування кредитом 3,5% в місяць (42% на рік), яка зазначена в розрахунку заборгованості та виписці руху коштів за рахунком.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, місцевий суд належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком, при тому, що відповідач до суду не з`явилася і свої доводи не зазначила.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки у заяві-анкеті від 21.05.2012, на яку посилається банк, обґрунтовуючи наявність кредитних зобов`язань ОСОБА_1 відсутня процентна ставка так і строк повернення кредиту (користування ним), а сплачені нею кошти на користь АТ КБ «ПриватБанк» перевищують існуючу суму боргу за анкетою-заявою від 21.05.2012, що свідчить про повне добровільне виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
До аналогічного висновку дійшов суд в постанові Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 355/1091/17.
Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, судове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21.05.2012 у розмірі 34524,36 грн. станом на 12.11.2020, яка складається з: 28942,78 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5581,58 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, в силу положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.05.2012 у розмірі 34524 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 36 коп. станом на 12.11.2020, яка складається з: 28942,78 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5581,58 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська