Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1085/20
Номер провадження: 22-ц/812/1059/21 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікова В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем

на рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 22 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 15 квітня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п.2.1.1.3.1. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.2.11 Договору, клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК України та п.2.1.1.3.5 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позики. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 28 січня 2020 року виникла заборгованість в сумі 45360,87 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 29 465,36 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29 465,36 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 6030,05 грн., нарахована пеня - 7 229,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2136,23 грн.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 30 488, 46 грн. з якої заборгованість за тілом кредиту - 29 465, 36 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29 465, 36 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1 023, 10 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 29 465,36 грн. та відсотки передбачені ст. 625 ЦК України у розмірі 1 023,10 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник відповідача - Сіхарулідзе Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги розрахунок відповідача, посилаючись на відсутність належного обґрунтування, хоча розрахунок був здійснений на підставі загальних розрахунків заборгованості, що були надані позивачем, а відповідач лише підсумував загальний розмір коштів, який позивач безпідставно зарахував як сплату відсотків, а відтак заборгованість на день подання позову відсутня.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У судове засідання сторони не з`явились про місце й час судового розгляду повідомлені належним чином, від представника відповідача - адвоката Сіхарулідзе Д.Г. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 15 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н (т.1 а.с.19).

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок зі встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 15 000 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, а саме: 27 серпня 2012 року - збільшено до 16 000 грн; 17 вересня 2013 року - збільшено до 19 000 грн; 08 липня 2015 року - зменшено до 18 650 грн; 03 березня 2016 року - зменшено до 18 472,81 грн; 10 березня 2016 року - збільшено до 19 000 грн; 15 січня 2017 року - зменшено до 3 610 грн; 13 лютого 2017 року - збільшено до 19 000 грн (т. 1 а.с.147).

Виконання відповідачем Договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування (т. 1 а.с. 7-18, 63-102, 217-238).

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі зазначеного договору отримав кредитні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до квітня 2013 року, № НОМЕР_5 зі строком дії до липня 2016 року, НОМЕР_6 зі строком дії до серпня 2015 року, НОМЕР_7 зі строком дії до березня 2016 року, НОМЕР_8 зі строком дії до травня 2019 року (т. 1 а.с.113).

Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідач активно користувався картками.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 28 січня 2020 року становить 45 360,87 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 29465,36 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29465,36 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 6030,05 грн., нарахована пеня - 7229,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2136,23 грн.

Отже, матеріалами справи достовірно підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 15 квітня 2011 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а також те, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідач отримав декілька карток.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом у анкеті-заяві позичальника від 15 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на порушення позичальником своїх кредитних зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і заборгованість за відсотками, передбачені ст. 625 ЦК України, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 квітня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 лютого 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням встановленого висновок суду про відмову у задоволені вимог щодо стягнення пені та штрафів є вірним.

Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість, яка складається з простроченого тіла кредиту у розмірі 29 465,36 грн. відсотків у розмірі 1 023, 10 грн. згідно ст. 625 ЦК України суд не звернув уваги на таке.

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за вказаним вище кредитним договором станом на 28 січня 2020 року становить 45 360,87 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 29 465,36 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29 465,36 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 6030,05 грн., нарахована пеня - 7229,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2136,23 грн.

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, Банк розрахував заборгованість, виходячи з процентної ставки (30% річних) по березень 2013 року, 27,60% до 30 серпня 2014 року, 32,40% до 31 березня 2015 року та відсоткової ставки 42 %.

Між тим, як зазначено вище в анкеті-заяві позичальника від 15 квітня 2011 року процентна ставка не визначена, що свідчить про те, що розмір процентів не встановлено договором, а відтак розмір процентів на підставі ст. 1048 ЦК України повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, у період з серпня 2012 року до 07 червня 2013 року розмір ставки складав 7,5%, з 10 червня 2013 року до 11 серпня 2013 року - 7%, з 13 серпня 2013 до 05 квітня 2014 року - 6,5%, з 05 квітня 2014 року до 01 липня 2014 року - 9,5%, з 01 липня 2014 року до 06 листопада 2014 року - 12,5%, з 13 листопада 2014 року до 31 січня 2015 року - 14%, з 06 лютого 2015 року до 28 лютого 2015 року - 19,5%, з 04 березня 2015 року до 27 серпня 2015 року - 30%, з 28 серпня 2015 року до 01 вересня 2015 року - 27%, з 25 вересня 2015 року до 16 квітня 2016 року - 22%, з 22 квітня 2016 року до 26 травня 2016 року - 19%, з 27 травня 2016 року до 09 червня 2016 року - 18%, з 24 червня 2016 року до 01 вересня 2016 року - 16,5%, з 16 вересня 2016 року до 27 жовтня 2016 року - 15%, з 28 жовтня 2016 року до 13 квітня 2017 року - 14%, з 14 квітня 2017 року до 25 травня 2017 року - 13%, з 26 травня 2017 року до 28 жовтня 2017 року - 12,5%, з 30 жовтня 2017 року до 01 грудня 2017 року - 13,5%, з 15 грудня 2017 року до 25 січня 2018 року - 14,5%, з 26 січня 2018 року до 01 березня 2018 року - 16%, з 02 березня 2018 року до 07 липня 2018 року - 17%, з 13 липня 2018 року до 01 вересня 2018 року - 17,5%, з 07 вересня 2018 року до 14 квітня 2019 року - 18%, з 26 квітня 2019 року до 17 липня 2019 року - 17,5%, з 19 липня 2019 року до 01 вересня 2019 року - 17%, з 06 вересня 2019 року до 01 жовтня 2019 року - 16,5%, з 02 жовтня 2019 року до 01 грудня 2019 року - 15,5% , з 13 грудня 2019 року до 28 січня 2020 року -13,5%.

До того ж, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові по справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, строк дії кредитної картки закінчився у травні 2019 року, а відтак з червня 2019 року Банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

В той же час, враховуючи заборгованість станом на 31 травня 2019 року, яка згідно розрахунку становить 24 037,01 грн. та суми, внесені відповідачем на погашення заборгованості по тілу у розмірі 60 854,85 грн. та процентів у період з серпня 2012 року по 31 липня 2016 року у розмірі 23 564,15 грн. та за період з 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2019 року - 31 063 ,47 грн., які нараховані та сплачені після строку дії картки та які також відображені у виписці по рух коштів, а відтак різниця між ними становить 91 445,47 грн. (115 482,48 грн. (60 854,85 грн. + 23 564,16 горн. + 31 063,47 грн.) - 24 037,01 грн.).

Отже встановлене свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед Банком станом на 28 січня 2020 року, а тому і вимоги про стягнення процентів згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання є безпідставні.

За такого, вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг від 15 квітня 2011 року задоволенню не підлягають.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов невірного висновку про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухвалення по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково зазначено в даті ухвалення рішення - 2020 рік, оскільки всі обставини справи свідчать про те, що оскаржуване рішення було ухвалено 22 березня 2021 року.

У зв`язку з ухваленням по справі нового судового рішення на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат, а саме з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 16 листопада 1999 року) судовий збір у розмірі 3 153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.