Дата документу 22.07.2021 Справа № 554/6384/19
Провадження № 2/554/463/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючої судді - Троцької А.І.,

при секретарі - Зацевій Я.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Пономаренко М.В. ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила: стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 40423,49 грн., з яких 33161,00 грн. основного боргу, 6499,36 грн. пені, 534,00 грн. 3% річних, 229,13 грн. збитків від інфляції; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 лютого 2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено Договір, згідно якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання надати комплект меблів, а ОСОБА_5 зобов`язалась прийняти та оплатити Товар на умовах визначених цим Договором. Загальна суму Договору складає 204 989 грн. Перша частина попередньої оплати в розмірі 70% від вартості Товару здійснюється протягом трьох днів після підписання цього Договору та становить 143 492,30 грн. Строк виконання грошового зобов`язання по сплаті попередньої оплати до 17.02.2019р. ОСОБА_5 сплачувала ФОП ОСОБА_1 попередню оплату в наступному порядку: 14 лютого 2019 року - 70000 грн., 04 березня 2019 року - 20180 грн., 04 березня 2019 року - 40000 грн., 03 квітня 2019 року - 10000 грн., 06 квітня 2019 року - 3000 грн., 18 квітня 2019 року 2648 грн. Разом: 145828 грн. Таким чином, ОСОБА_5 сплатила повну суму попередньої оплати лише 18.04.2019р., допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором. ФОП ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за Договором належно та достроково. За Договором, друга частина оплати вартості Товару в розмірі 30% здійснюється не пізніше строку визначеного пунктом 4.1. цього договору після надання Товару. Товар було надано 11.04.2019р., а останнім строком оплати другої частини вартості Товару було 23.05.2019р. Проте, відповідач в період строку з 23.04.2019р. по 30.05.2019р., здійснила частинами оплату в загальному розмірі 26 000 грн. Таким чином, відповідач сплатила лише 171 828 грн., замість визначеної суми Договору 204 989,00 грн., внаслідок чого не виконала грошове зобов`язання за Договором на суму в розмірі 33 161 грн. Крім того, замовником Товару, під час його експлуатації було пошкоджено три елементи меблів, зокрема один тесторний стіл і два касових стола, але за звичаями ділового обороту, ФОП ОСОБА_1 08.05.2019р. забрала ці столи, що підтверджується двостороннім Актом, для безкоштовного усунення фізичних пошкоджень.

05 серпня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог та закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні позивач ФОП ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пономаренко М.М. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, направила до суду пояснення в яких зазначала, що ОСОБА_6 було складено договір від 14.02.2019 року, який вони підписали, хоча в особі виконавця було зазначено СПД- ФО ОСОБА_1 . На момент підписання договору їй була надана специфікація меблів, яка містила 21 пункт та з указаниям суми 229189 грн. На таку суму не розраховувала, тому спільно виключили із даної специфікації сім пунктів. З урахуванням цього була вказана у договорі сума 163 965 грн. Попередню оплату в розмірі 70% від вартості товару вона сплатила 14.02.2019 року в розмірі 70000 грн., другу суму сплатила 24.02.2019 року в розмірі 60180 грн. Загальна сума попередньої оплати вийшла трохи більшою за умови договору,оскільки ОСОБА_6 сказала, що їм треба сплатити їх постачальникам. Ці оплати проводились лише в готівковій формі, а їх суми були просто вписані в договір, квитанцій чи будь-яких інших документів їй не надавали. Незважаючи на те, що решту 30 відсотків вартості товару мала сплатити вже після отримання товару, однак 04 березня 2019 року ОСОБА_6 телефоном попросила сплатити суму 20160 грн. на наданий нею рахунок, як вона знову пояснила - постачальнику. А після десятого березня знов готівкою сплатила ще 13 000 грн., про що зроблено запис в договорі. В період 18-19.04.2019 року ФОП ОСОБА_1 було привезено та встановлено замовлені меблі. Однак, вже через пару днів зрозуміла, що були встановлені меблі від яких відмовилась ще під час обговорення умов договору, крім цього вони мали дуже помітні дефекти та зовсім не підходили за конструкцією. Звернулась до ФОП ОСОБА_1 , яка 08 травня 2019 року забрала з магазину тестерний стіл та дві касові стойки. Після цього, вважала, що повністю виконані умови Договору від 14.02.2019 року, оскільки з приводу повернення цих меблів, сплати якихось коштів ніхто не звертався.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір, згідно якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання надати комплект меблів, а ОСОБА_5 зобов`язалась прийняти та оплатити Товар на умовах визначених цим Договором.

Сторонами надані їх примірники договору укладеного 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Так, ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Однак, договір наданий позивачем, укладений 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений на загальну суму 204989 грн., 70% від якої складає 143500 грн.(п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. (п.3.2. Договору). Дані суми в друкований текст вписані прописом. (а.с.120).

Договір наданий відповідачем, укладений 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений на загальну суму 163965 грн. (п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. + 13000 грн. (п.3.2. Договору). Дані суми в друкований текст вписані прописом. (а.с.120).

Клопотань про призначення експертних досліджень даних договорів суду заявлено не було.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень свідка ОСОБА_6 та не заперечувалось сторонами, договір від 14 лютого 2019 року укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був підписаний нею особисто, а не ФОП ОСОБА_1 .. Повноважень ОСОБА_6 на підписання договорів від імені ФОП ОСОБА_1 суду не надано.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто - Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із заявлених позовних вимог та наявності в матеріалах справи двох різних договорів з різною ціною, відсутність повноважень у суду самостійно вирішити питання щодо призначення експертизи та визначення який з наданих договорів є оригіналом, суд не може вирішити даний позов щодо стягнення боргу.

А тому, в зв`язку з недоведеністю у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Пономаренко Микола Володимирович , вул.Небесної Сотні, 13, оф.31, м.Полтава .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2021 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.