Справа № 308/6366/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернувлася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача ТОВ «Вердикт капітал», зазначивши третьою собою, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та просить суд визнати виконавчий напис № 20817 від 03 лютого 2021 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального

округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі

9912,34 грн. та суми в розмірі 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису таким,

що не підлягає виконанню, також стягнути на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з неї на користь AT «Альфа-Банк», правонаступником якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіліллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав вимоги за кредитними Договорами 29-01/19/2 від 29.01.2019 року є ТзОВ «Вердикт Капітал» у сумі 9912,34 грн. та 650,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 20.01.2021 року, та те, що позивач нібито проживає у АДРЕСА_1 .

Вказує, що вона ніколи в м. Київ не проживала та не була там зареєстрована, відтак, місцем виконання виконавчого напису є м. Ужгород. Однак, відповідач подав на виконання виконавчий напис про звернення стягнення на рухоме майно до приватного виконавця, виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А., яким в свою чергу була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2020 року.

Виконавчий напис вважає незаконним, таким що не підлягає до виконання та

порушує її права, оскільки банком не дотримано вимоги, встановлені до документів, на підставі яких вчиняється виконавчий напис, не подано документи, які підтверджують наявність заборгованості та не дотримано вимог щодо направлення письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, оскільки за наведеною у виконавчому написі адресою вона ніколи не проживала.

Окрім того, обґрунтовуючи свої доводи посилається на те жодної заборгованості за кредитним договором №500564630 від 22.08.2016 року у неї немає, а сам кредитний договір закрито, про що свідчить довідка від 13.03.2018 року № 24590-23.1.

Також, до матеріалів виконавчого напису додано копію кредитного договору №500564630 від 22.08.2016 року, відтак нотаріусом при видачі виконавчого напису допущено помилку щодо дати договору.

Двадцять четвертого травня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд спрви у їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить суд такий задовільнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Тринадцятого липня 2021 року від відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» до Ужгородського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з якого вбачається, що доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства. Крім того, на вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано необхідний пакет документів згідно з Переліком, які підтверджували безспірність заборгованості та встановлювали прострочення заборгованості. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Також, 13 липня 2021 року до суду надійшло клопотання від відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» про зменшення витрат на правову допомогу, заявлені витрати позивачем у розмірі 6500 грн. є необгрунтованими , до позовної заяви не надано допустимих та належних документів, в тому числі атих, що підтверджували б перерахунок коштів адвокату.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

22.08.2016 року ОСОБА_1 було підписано анкету - зяаву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в Пат «Альфа-Банк». Крім того, ОСОБА_1 підписано Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №500564630 від 22.08.2016, та Оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту №500564630.

13.03.2019 року за вих..№24590-23.1 Ат «Альфа - Банк», за підписом старшого спеціаліста Мішкулинець І.П, видано довідку про те, що позичальник ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №500564630 від 22.08.2016 року, отриманим в АТ «Альфа-Банк» не має.

Разом з тим, 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, про звернення стягнення з громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором №500564630 від 12.08.2018 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є якого на підставі Догогору Відступлення Прав вимоги за кредитними Договорами 2019-1АБ/Веста від 28.01.2019 є ТОВ «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Догогору Відступлення Прав вимоги за кредитними Договорами 29-01/19/2 від 29.01.2019 є ТзОВ «Вердикт капітал». У вказаному написі зазначено, що строк платежу гнастав, боржником допущено прострочення платежів, сума заборгованості становить за період 29.01.2019 по 20.01.201 - 9912,34 грн.

08.02.2021 за Вих.№13898971 представником за довіреністю ТзОВ «Вердикт капітал» приватному виконавцю Мельнику Ю.А. було подано заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису, який зареєстрований в реєстрі за №20817 від 03.02.2021 року.

16.02.2021 року приватним нотаріусом Мельником Юрієм Анатолійовичем розглянуто вищевказаною заявою та у ВП №64525482 постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2021 року про примусове виконання виконавчого напису №20817 виданого 03.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем.

Позивач вважає вищезазначений виконавчий напис незаконним, оскільки будь-які вимоги щодо погашення кредиту, чи інші повідомлення про відкликання кредиту від кредитодавця не надходили, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також не вірно зазначивши дату договору кредиту та адресу місця проживання боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Слід зазначити, що будь які інші докази суду подані не були, клопотання про їх витребування до суду не надходили, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами.

Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про нотаріат» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

За приписами ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наведеного випливає, що зазначена в Виконавчому написі нотаріуса Горая Олега Станіславовича від 03.02.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 20817, сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки на час вчинення вказаного виконавчого напису заборгованість у ОСОБА_1 перед АТ «Альфа - Банк» відсутня. Будь - яких інших доказів про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №500564630, який прописаний у виконавчому написі на підставі якого було відкрито ВП №64525482 у матеріалах справи не міститься, стороною відповідача не надано та в процесі розгляду справи судом не здобуто.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_1 не отримувала письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, зокрема і за вказаною у виконавчому написі адресою: АДРЕСА_1 . З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що адреса місця реєстрації останньої зазначена як: АДРЕСА_2 .

Також, вказаний в Виконавчому написі нотаріуса Горая Олега Станіславовича від 03.02.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 20817, кредитний договір №500564630 датований 12.03.2018 року, що не співпадає з датою підписання взятих на себе кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за цим самим договором - 22.08.2016.

Будь - яких інших договорів кредиту між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 , зокрема і №500564630 від 12.03.2018 року матеріали справи не містять.

За таких обставин, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які свідчать про відсутність боргу у позивача перед відповідачем та доведення відсутності обставин про існування безспірної заборгованості, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, з дослідженого судом відзиву на позовну заву ТОВ «Вердикт Капітал», протилежного вказаному судом не встановлено. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Отже, зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що на момент вчинення виконавчого напису не існувало обставин, що беззаперечно підтверджували безспірність заявлених відповідачем вимог до позивача ОСОБА_1 , а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису № 20817 від 03.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, та які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

У відповідності до положень до ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Позивач заявляючи вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу визначив розмір витрат у розмірі 6 500 грн. До суду подав підписаний ним попередній розрахунок судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу А.І. Штіфель доказів суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи викладені відповідачем у клопотанні від 13.07.2021 та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись cт.ст.10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 20817 від 03 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №500564630 в розмірі 9912,34 грн., а також за вчинення виконавчого напису суми в розмірі 650,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов