Провадження № 2/641/52/2021 Справа № 641/3597/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року

Комінтернівський районний суд м.Харкова в складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

передставника позивачів ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/3597/19 за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яка діє в тому числі в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Харківська міська рада про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири, в тому числі в порядку спадкування за законом та визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд: визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у рівних частках по 1/7 частині кожному із співвласників; визнати за ним право власності на 1/21 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на 4/63 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м., житловою 42,8 кв.м., наступним чином: у особисте користування ОСОБА_7 та членів його сім`ї, дружини ОСОБА_1 та їх дітей: ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_8 виділити житлові кімнати, що в технічному паспорті зазначені під № 4, площею 12,9 кв.м та під № 2, площею 15,6 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 які ідеально відповідають їх частці у праві спільної часткової власності, у особистому користуванні відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишити кімнату, зазначену у технічному паспорті під № 3, площею 14,3 кв.м., у загальному користуванні співвласників залишити кузню, площею 6,7 кв.м, ванну кімнату, площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 9,6 кв.м.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності йому, його дружині ОСОБА_1 , їх дітям- ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також відповідачу ОСОБА_5 , який є його рідним братом та нині померлим батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_10 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме спірну квартиру. Він, як рідний син спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття проживав разом із померлим ОСОБА_10 , а після його смерті не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Також спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 прийняла його дружина ОСОБА_11 , однак остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 у визначений в законодавстві 6-місячний термін до нотаріальної контори не звертались. ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою відкриття спадщини після смерті батька, хоча фактично за вказаною адресою не мешкав. В той же час, 03.03.2018 року з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 звернувся ОСОБА_5 . Після смерті матері ОСОБА_11 також відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з частки померлої в спільній сумісній власності, а саме квартири АДРЕСА_1 . До спадкоємців першої черги за законом належить він, його брат ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_12 . Він у встановлений законом порядок прийняв спадщину, оскільки поживав разом із померлою, а після її смерті не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. З заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулась ОСОБА_13 . Інший спадкоємець ОСОБА_5 у визначений законом термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою відкриття спадщини, хоча фактично за вказаною адресою не проживав. Після закінчення 6-місячного строку, він звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тривалий час відповідачі створюють перешкоди у користуванні спірною квартирою та самовільно зайняли дві кімнати. Відповідач ОСОБА_5 у спірній квартирі не проживає понад 10 років, однак закрив житлову кімнату площею 15,6 кв.м. з балконом на ключ, та фактично позбавив його права користування зазначеною кімнатою. Іншу кімнату з балконом самовільно зайняла відповідач ОСОБА_12 , яка також закриває кімнату на ключ, хоча власником цієї квартири не являється. Його родина, як співвласники квартири, серед яких є неповнолітня дитина вимушені проживати в кімнаті без балкону площею 12.9 кв.м. в зв`язку з чим у них відсутні елементарні належні умови для проживання та вони вимушені терпіти знущання від родичів, які зачиняють інші кімнати в квартирі на ключ. В зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

02.07.2019 року відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що ОСОБА_3 , яка є рідною донькою спадкодавця, прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала та доглядала хворих батьків з 2001 року. Після смерті батька вона не зверталася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. ОСОБА_5 , який є рідним сином спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав із померлим батьком ОСОБА_10 , а згодом звернувся до державного нотаріуса із заявою від 03.03.2018 року про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати- ОСОБА_11 , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із частки в спільній сумісній власності 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . З заявами про прийняття спадщини звернулись усі спадкоємці. Позивачі вводять суд в оману про те, що ОСОБА_5 фактично не мешкав у спірній квартирі, оскільки після пожежі, яка стала причиною смерті матері ОСОБА_11 , він зі своїм малолітнім сином не міг фізично перебувати в кімнаті не придатної на той момент до житла. Померлі батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за життя були обурені, що в приватизації спірної квартири не брала участі їх донька ОСОБА_3 , адже квартира видавалась на сім`ю з 5 осіб, серед яких була і ОСОБА_3 . Оскільки невістка та онука взяли участі в приватизації, зменшували частини їхньої спільної сумісної власності в спірній квартирі, тому батьки свідомо відмовились реєструвати право власності на свою часту в спільній сумісній власності. Право власності на спірну квартиру взагалі не зареєстроване, таким чином право власності позивачами на квартиру набуто не було.

15.07.2020 року позивачами подано відповідь на відзив в якому зазначено, що факт отримання спадщини ОСОБА_5 ними не оспорюється, однак ОСОБА_3 на час відкриття спадщини у спірній квартирі не проживала, заяву про прийняття спадщини подала лише після смерті матері, таким чином підстав для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_10 не набула. Факт догляду за хворими батьками з 2001 року не підтверджений. З 1990 року ОСОБА_3 була зареєстрована за іншою адресою і в спірній квартирі не проживала, тому не брала участі у приватизації квартири. ОСОБА_5 хоча і був зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично у ній не проживав. Рішенням Комінтернівського районного суду м Харкова від 31.03.1999 ОСОБА_5 було вселено до спірної квартири, зазначений факт підтверджує, що спадкодавці не бажали, щоб ОСОБА_5 проживав у їх квартирі. Фактично у ОСОБА_5 відсутні підстави для прийняття спадщини. Пожежа в квартирі сталася в кімнаті, де проживала їх мати, інших спальних місць в цій кімнаті не було, що підтверджує те, що до пожежі ОСОБА_5 в спірній квартирі не проживав. Право власності на спірну квартиру перейшло до осіб, зазначених у свідоцтві про право власності на житло. Оскільки спадкодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також позивачі постійно мешкали у спірній квартирі, право власності на вказану квартиру набуто правомірно, у відповідності до вимог закону.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року залучено до участі у справі третіх осіб - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Харківську міську раду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2020 року зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи № 641/10691/19.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2020 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2020 року скасовано.

Позивач ОСОБА_9 надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі.

Представник третьої особи- Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення в інтересах дитини з урахуванням норм матеріального та процесуального права.

Представники третіх осіб- Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та Харківської міської ради до суду не з`явилися, попереджалися про місце та час розгляду справи у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 3-07-297221 від 26.06.2007року належить на праві власності ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .

З свідоцтв про народження та одруження вбачається, що батьками ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Як зазначено в довідці, виданої КП «ХМ БТІ» № 1058356 від 13.04.2019 року, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року КП «ХМ БТІ» не проводилась. В матеріалах інвентаризаційної справи за вищезазначеною адресою додано свідоцтво про право власності на житло від 26.06.2007 року № НОМЕР_1 .

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 09.04.2019 року ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 25.04.2019 року ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стало те, що свідоцтво про право власності на житло, видане ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,мвстановлена спільна сумісна власність, право власності на квартиру не зареєстроване згідно діючого на той час законодавства.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2019 року зазначено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 27.11.2019 року ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

Згідно Інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.1999 року поновлено порушене право ОСОБА_5 на користування квартирою АДРЕСА_3 та вселено його до вказаної квартири.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 05.01.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов в частині визначення розміру часток підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників відповідно у розмірах по 1/7 частки.

Відповідачі у відзиві на позовну заяву просити визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру по 1/3 частині кожному із співвласників, однак із зустрічними позовними заявами з цих підстав до суду не звертались. Надаючи цим поясненням оцінку, як запереченням на позовну заяву, суд зазначає, що вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а тому відхиляються судом.

У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення ним права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності документів, які стверджують факт прийняття позивачем та відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Також, наведені висновки знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 № 6-2962цс16, в якій зазначається, що чинне законодавстворозмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що спірна квартира належить у рівних частках кожному із співвласників по 1/7 частині, або 9/63 частин При цьому доля спадкодавців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в спільній сумісній власності становить 2/7 або 18/63 частин.

Таким чином доля ОСОБА_7 в порядку спадкування по закону після смерті батька- ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 1/21 частини спадкового майна, а після смерті матері - ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 4/63 частин спадкового майна.

У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і вважає позивача ОСОБА_7 таким, що набув права власності на спадкове майно, а саме на 1/21 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . та визнання за позивачем ОСОБА_7 право власності на 4/63 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними.

Під час розгляду справи встановлено, що домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто.

На підтвердження заявлених позовних вимог судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що коли ОСОБА_11 захворіла, до неї звернулась її невістка ОСОБА_17 з приводу лікування у свекрові гангрени. ОСОБА_17 доглядала за свекрухою, платила кошти за операцію.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_17 проживає в кімнаті де немає балкону, та коли вона вішала білизну, то впала та 3 місяці була на лікуванні з компресійним переломом.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_20 була її сусідкою з 1980 року. Потім вона зламала ногу та в неї утворилась рана, та їй ампутували ногу.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що в спірній квартирі позивачі проживають в кімнаті площею 12 кв.м., сушать речі на карнизі, оскільки у них в кімнаті немає балкону. ОСОБА_3 стала проживати в квартирі з 2002 року.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників.

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Згідно п. 14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою, їх недоведеність стороною позивача в ході розгляду справи, та відсутність можливості вийти за межі пред`явлених позовних вимог, суд вважає за неможливе встановити запропонований позивачами порядок користування приміщеннями квартири, а відтак в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Крім того, слід вказати, що стороною позивача суду не надано переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою позивачам, а відтак зазначені вимоги є безпідставними і також задоволенню не підлягають.

Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до заяв представників сторін по справі вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог в порядку ст.ст. 246, 141 ЦПК України.

На підстав викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,13,76-83,246,265 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яка діє в тому числі в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Харківська міська рада про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири, в тому числі в порядку спадкування за законом та визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 у рівних частках по 1/7 частині кожному із співвласників.

Визнати за ОСОБА_7 , право власності на 1/21 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 4/63 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строни по справі :

Позивач ОСОБА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Відповідач ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Повний текст рішення складений 05 серпня 2021 року.

Суддя: І. В. Чайка