Справа № 459/2762/18 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/1364/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2021 року, постановлену в складі головуючої судді Отчак Н.Я., у справі за поданням державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Дегтярової Р.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

16.03.2021 року державний виконавець звернувся в суд з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №459/2762/18, виданого 18.12.2020 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 35000,00 Євро, що станом на 07.04.2020 року по курсу НБУ (29,5601 грн. за 1 Євро) еквівалентно 1 034 603, 50 грн. та судового збору у розмірі 1 057,20 грн.

У поданні послався на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №63975273 з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа. 22.12.2020 року виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, при цьому зобов`язано останнього подати декларацію про доходи та майно. Боржник вказані вище постанови державного виконавця отримав 02.01.2021 року, проте рішення суду по сьогоднішній день не виконано, декларації не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржником не здійснено. Згідно відповідей реєструючих органів відсутня інформація стосовно отримання боржником пенсії, місця роботи та отримання доходів. Окрім цього, за боржником майна та земельних ділянок не зареєстровано. Зазначає, що боржником частково сплачено заборгованість, а саме: 26.01.2021 року в сумі 500 грн. 00 коп. та 01.03.2021 року в сумі 550 грн. 00 коп. Боржник на виклик державного виконавця не з`являється, про причини неявки не повідомляє, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та систематично перетинає державний кордон. Вважає, що виконавцем вжито усіх заходів щодо виконання даного рішення, виконавчий документ на даний час не виконано, боржник ухиляється від його виконання та не виживає заходів щодо його виконання. Тому просив подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2021 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №459/2762/18, виданого 18.12.2020 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 35000,00 Євро, що станом на 07.04.2020 року по курсу НБУ (29,5601 грн. за 1 Євро) еквівалентно 1 034 603, 50 грн. та судового збору у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та невірно застосував матеріальне законодавство, що в результаті призвело до винесення незаконної та необґрунтованої ухвали.

Вказує, що суд при розгляді подання проігнорував норми ЦПК України та правову позицію Верховного Суду України про те, що відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця. Саме на останнього покладається обов`язок доказування, а особа, стосовно якої розглядається таке подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Незважаючи на це, державний виконавець участі в судовому засіданні не приймав, відповідно матеріали виконавчого провадження суду надані не були.

На думку апелянта, державним виконавцем не було доведено факту ухилення боржником від виконання зобов`язань. Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази про належне отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, як і інших документів. У матеріалах справи відсутні докази про вжиття державним виконавцем усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусу до боржника.

Просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2021 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

У відзивах на апеляційну скаргу начальник Червоноградського ВДВС у Червоноградському району Львівської області ЗМРУ МЮ (м. Львів) В.Павліха та стягувач ОСОБА_2 зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Стягувач ОСОБА_2 направив до суду клопотання про розгляду справи у його відсутності. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом, згідно з копією виконавчого листа №459/2762/18, виданого 18.12.2020 року Червоноградським міським судом Львівської області, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 35 000,00 Євро, що станом на 07.04.2020 року по курсу НБУ (29, 5601 грн. за 1 Євро) еквівалентно 1 034 603, 50 грн. та судового збір у розмірі 1 057,20 грн.

22 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63975273, копію даної постанови із роз`ясненням прав та обов`язків сторін виконавчого провадження скеровано рекомендованим поштовим відправленням сторонам виконавчого провадження на поштові адреси зазначені у виконавчому документі.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Однак, боржник ОСОБА_1 до державного виконавця не з`явився та вказану декларацію виконавцю не подав.

Державним виконавцем відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано запити в реєструючі органи з метою виявлення майна боржника, джерела отримання доходу та відкритих рахунків в фінансових установах.

Згідно наданих відповідей державних та інших органів, відсутня інформація стосовно отримання боржником пенсії, наявності у такого місця роботи та отримання доходів. Окрім цього, за боржником майна та земельних ділянок не зареєстровано.

22 грудня 2020 року державним виконавцем відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника, копію даної постанови скеровано у реєструючі органи - для виконання та боржнику - для відома.

Згідно копії рекомендованого повідомлення, вказані вище постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника, останній отримав особисто 02.01.2021 року, що підтверджується відповідною відміткою у рекомендованому повідомленні.

Як свідчать матеріали подання, на неодноразові виклики державного виконавця боржник не з`являвся, причини неявок не повідомив, при виході державного виконавця на дільницю за місцем проживання боржника ніхто дверей не відчинив (акти державного виконавця від 02.02.2021, 05.03.2021 рр.).

Згідно виписки Державної казначейської служби України за 19.01.2021 року та 16.02.2021 року, боржником двічі здійснювалось погашення заборгованості за виконавчим документом, а саме: у січні 2021 року в розмірі 500, 00 грн.; у лютому 2021 року в розмірі 550,00 грн.

Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 16 березня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . Згідно з даними Державної прикордонної служби України боржником ОСОБА_1 систематично здійснюється перетин державного кордону України в період з 29 грудня 2020 року по 13 березня 2021 року, зокрема: 29.12.2020 року (в`їзд та виїзд); з 29.12.2020 року по 30.12.2021 р.; з 20.01.2021 року по 21.01.2021 року; з 27.01.2021 року по 28.01.2021 року; з 01.02.2021 року по 03.02.2021 року; 25.02.2021 року по 27.02.2021 року; з 01.03.2021 року по 03.03.2021 року; з 05.03.2021 року по 07. 03.2021 року; з 09.03.2021 року по 10.03.2021 року; 13.03.2021 року (в`їзд та виїзд).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов`язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необізнаності з відкриттям виконавчого провадження, судом апеляційної інстанції з веб-сайту ukrposhta.ua, який є загальнодоступним, було встановлено, що поштове відправлення з трек-кодом 323 було вручене особисто боржнику 02 січня 2021 року об`єктом поштового зв`язку Червоноград-5 з індексом 80105.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2020 року ВП №63975273, надісланої боржнику ОСОБА_1 , державний виконавець зобов`язував боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджав боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, даних про виконання вказаної вимоги боржником матеріали виконавчого провадження не містять, тоді як боржник з 01 січня 2021 року був достовірно обізнаний про відкрите виконавче провадження та про свої обов`язки подати виконавцю декларацію про доходи та майно боржника.

Отже обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Встановивши, що сума невиконаного зобов`язання за рішенням від 07 квітня 2020 року у справі № 459/2762/18 є значною, судове рішення добровільно боржником не виконане, враховуючи, що ОСОБА_1 має закордонний паспорт та періодично перетинає державний кордон, що може свідчити про його намір не повертатися в Україну, оскільки у нього тут відсутнє майно та заробіток, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків.

Передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

У цій же справі сукупність індивідуальних обставин дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що боржник свідомо не виконував та не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для прийняття заходу, унормованого пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доказів існування у боржника об`єктивних причин для невиконання судового рішення в ході розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції боржником не надано і таких відомостей не здобуто. Тому, боржником не доведено, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання покладених судовими рішеннями зобов`язання.

Крім того, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку стимулюватиме боржника до виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходу забезпечення виконавчого провадження обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки обставини, що встановленні судом при розгляді подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Часткове виконання боргових зобов`язання є незначним по відношення до загальної суми боргу, тому, на переконання колегії суддів, дана обставина не може слугувати підставою для скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув подання без участі державного виконавця, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки Червоноградський міський відділ ДВС просив розглянути подання без участі представника виконавчої служби.

А відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки сукупність досліджених обставин справи не дає на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які б свідчили про необхідність скасування обмежувальних заходів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи і не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 08 липня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.