ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 657/496/19 Головуючий в І інстанції Ковальчук О.В.
Номер провадження 22-ц/819/978/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Тріус», від імені якої діє адвокат Турутя Захар Олегович, на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Тріус» про визнання додаткових угод до договору оренди недійсними, скасування запису реєстрації речового права,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Каланчацького районного суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро - Тріус» (далі - відповідач), у якому зазначив, що є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами :19:006:0005, площею 3,23 га, та :19:006:0004, площею 3,23 га, які на підставі договорів від 30.12.2011 р. були передані в оренду ТОВ «Агро-Тріус» строком на сім років. 30 грудня 2018 року строк дії договорів оренди закінчився, дій щодо продовження строку їх дії відповідачем не вживалося. Під час оформлення договірних відносин з іншим орендарем позивачу стало відомо, що 11.03.2016 р. державним реєстратором Скадовського районного управління юстиції Херсонської області Бабич В.В. вчинено записи про державну реєстрацію речових прав відповідача на вказані вище земельні ділянки на підставі додаткових угод від 31.08.2016 р., з визначенням строку оренди 10 років, з правом пролонгації. Позивач зазначає, що будь-яких додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок від 30.12.2011 р. з ТОВ «Агро-Тріус» не укладав, а тому з огляду на недодержання вимог, встановлених ст. 203 ЦК України вважає наявними підстави для визнання їх недійсними.

З огляду на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.189-190), позивач просив:

-визнати недійсною додаткову угоду від 31.08.2016р., укладену ТОВ «Агро-Тріус» щодо земельної ділянки кадастровий номер :19:006:0005, площею 3,23 га;

-скасувати запис про інше речове право за номером 13714260 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28759987 від 16.03.2016 ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :19:006:0005 площею 3,2300 га. з одночасним припиненням таких речових прав;

-визнати недійсною додаткову угоду від 31 серпня 2016 року, укладену ТОВ «Агро-Тріус» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :19:006:0004 площею 3,2300 га.;

-скасувати запис про інше речове право за номером 13671361 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28714308 від 14 березня 2016 ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :19:006:0004 площею 3,2300 га. з одночасним припиненням таких речових прав.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано запис про інше речове право за номером 13714260 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28759987 від 16 березня 2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером :19:006:0005 площею 3,2300 га. з одночасним припиненням таких речових прав. Скасовано запис про інше речове право за номером 13671361 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28714308 від 14 березня 2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером :19:006:0004 площею 3,2300 га. з одночасним припиненням таких речових прав. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що додаткові угоди датовані 31 серпня 2016 року, а зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 березня 2016 року, що ставить під сумнів факт підписання даних угод позивачем. Встановивши, що спірні додаткові угоди позивачем не підписувались, тобто не є укладеними, суд дійшов висновку про те, що вони не можуть бути визнані недійсними, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо скасування записів про інше речове право, оскільки обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро - Тріус», від імені якої діє адвокат Турутя Захар Олегович, просить рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23.02.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, апелянт не погоджується з аргументацією суду щодо визнання слушними доводів позивача про непідписання ним додаткових угод від 31.08.2016 р. з підстав їх реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше дати їх укладення. Апелянт зазначає, що державна реєстрація права оренди ТОВ «Агро-Тріус» на земельну ділянку кадастровий номер :19:006:0004 відбулася 14.03.2016 р. на підставі договору оренди від 30.12.2011 р. №00332, а державна реєстрація права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :19:006:0005 відбулася 16.03.2016 р. на підставі договору оренди від 30.12.2011 р. №0033. У зв`язку з реєстрацією первісного права оренди на підставі договорів оренди державним реєстратором були відкриті відповідні розділи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У подальшому при реєстрації оскаржуваних позивачем додаткових угод до договорів оренди державний реєстратор не відкривав інших розділів, оскільки цього не вимагало чинне на той час законодавство. При цьому, державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права без відкриття розділу в Державному реєстрі прав, а вніс відповідні відомості до вже відкритого розділу.

З огляду на викладене апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції щодо державної реєстрації оскаржуваних додаткових угод до дати їх укладання не відповідають дійсності.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги показання свідка ОСОБА_3 з тих підстав, що він є працівником ТОВ «Агро-Тріус», тобто зацікавленою особою. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_3 ніколи не був співробітником ТОВ «Агро-Тріус», а лише представляв інтереси товариства на підставі довіреностей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дудченко Володимир Миколайович, доводи апелянта не визнає, вважає їх необґрунтованими, просить апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Тріус» залишити без задоволення, а рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23.02.2021 р. без змін. Вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами :19:006:0004 та :19:006:0005, площею по 3,23 га кожна. (т.1, а.с.8,9)

У грудні 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ«Агро-Тріус» було укладено два договори оренди вказаних земельних ділянок, строком на сім років, які 30 грудня 2011 року зареєстровані у Державному реєстрі земель за номерами 00331, 00332.

11 березня 2016 року державним реєстратором Скадовського районного управління юстиції Херсонської області Бабич Владиславом Володимировичем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди ТОВ «Агро-Тріус» на земельну ділянку кадастровий номер :19:006:0005.

В ході апеляційного розгляду справи судом встановлено, що вказані договори зареєстровані в реєстрі речових прав 14.03.2016 та 16.03.2016 року відповідно.

В якості підстав виникнення речового права у ТОВ «Агро-Тріус» на вказану земельну ділянку зазначено: договір оренди №00331 від 30.12.2011 р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Тріус»; додаткова угода б/н від 31.08.2016 р. (т.1, а.с.6)

Крім того, 11 березня 2016 року державним реєстратором Скадовського районного управління юстиції Херсонської області Бабич Владиславом Володимировичем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди ТОВ «Агро-Тріус» на земельну ділянку кадастровий номер :19:006:0004.

В якості підстав виникнення речового права у ТОВ «Агро-Тріус» на вказану земельну ділянку зазначено: договір оренди №00332 від 30.12.2011 р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Тріус»; додаткова угода б/н від 31.08.2016 р. (т.1, а.с.7)

Посилаючись на відсутність волевиявлення щодо укладання додаткових угод від 31.08.2016 р., а саме їх не підписання, позивач вважає наявними підстави для визнання їх недійсними.

Згідно ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, предметом позову є вимога позивача про визнання недійсними додаткових угод від 31.08.2016 р. та, як наслідок, скасування вчинених на їх підставі записів про державну реєстрацію речових прав.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди, посилаюсь на те, що ці угоди не підписував, умови не погоджував, тому державна реєстрація права оренди відповідача була здійснена на підставі недійсних документів.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим суд зазначає, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, слід вважати, що звернувшись до суду з даним позовом позивач має на меті повернення йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, в якій суд зазначив, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апелянта відносно помилкового висновку суду першої інстанції про те, що спірні додаткові угоди не підписувалися позивачем, оскільки вказані обставини мають бути предметом доказування у справі про захист майнових прав позивача, зокрема про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, у випадку звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом.

Таким чином, у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними додаткових угод від 31.08.2016 р. до договорів оренди від 30.12.2011 р. слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Щодо вимог позивача про скасування записів про реєстрацію речового права ТОВ «Агро-Тріус» у Державному реєстрі речових прав, то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020, яка діяла на момент подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, вимоги щодо скасування записів про реєстрацію речового права відповідача позивач обґрунтовує наведеними вище положеннями Закону №1952 та вважає наявними підстави для їх задоволення внаслідок визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а саме додаткових угод від 31.08.2016 р.

Таким чином, вимоги позивача щодо скасування записів про реєстрацію речового права є похідними, тобто такими, задоволення яких залежить від задоволення основних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо визнання недійсними додаткових угод від 31.08.2016 р., тому вимоги щодо скасування записів про реєстрацію речового права відповідача також слід залишити без задоволення.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що Закон №1595 (у редакції, чинній із 16.01.2020) взагалі не передбачає такий спосіб судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, оскільки правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції наведених обставин та приписів законодавства не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивача у вказаній частині.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також перевіривши доводи скаржника у межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Тріус» слід задовольнити частково, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок від 31.08.2016р. змінити, виклавши мотиви такої відмови в редакції цієї постанови. Це ж рішення суду в частині скасування записів про реєстрацію речових прав № 13714260 від 16.03.2016р. та № 13671361 від 14 березня 2016р. слід скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений ТОВ «Агро-Тріус» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2305,20 грн. підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1152,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ТРІУС» задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок від 31.08.2016р. змінити, виклавши мотиви такої відмови в редакції цієї постанови.

В решті це ж рішення суду в частині скасування записів про реєстрацію речових прав № 13714260 від 16.03.2016р. та № 13671361 від 14 березня 2016р. скасувати і постановити нове.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ТРІУС» про скасування записів про реєстрацію речових прав № 13714260 від 16.03.2016р. та № 13671361 від 14 березня 2016р. відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «АГРО-ТРІУС» витрати по оплаті судового збору в сумі 1152,60 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. 60 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік