Справа № 473/1595/21
РІШЕННЯ

іменем України

"26" липня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача приватного нотаріуса Нехимчука К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчука Кирила Борисовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якому вказувала, що 18 квітня 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Вказаний заповіт в день його складання був посвідчений секретарем Воронівської сільської ради Вознесенського району Апоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №168.

19 червня 2015 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, згідно якого належні їй дві земельні ділянки площами 5,29 га. та 2,27 га., розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла ОСОБА_6 , а ділянки площами 5,43 га. та 2,15 га., розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_7 . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчуком К.Б. та зареєстрований в реєстрі за №283.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. У зв`язку з цим відкрилася спадщина, до складу якої входять чотири земельні ділянки, розпорядження якими на випадок своєї смерті здійснила спадкодавець.

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вознесенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 недійсним.

Справа розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

13 лютого 2019 року Верховним Судом у справі №473/1584/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним ухвалено остаточну постанову, в якій встановлено нікчемність заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 у зв`язку з його складенням з порушенням форми та порядку посвідчення.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом від 18 квітня 2003 року, реєстр. №168, прийнявши спадщину, звернулася до приватного нотаріуса Нехимчука К.Б. з приводу оформлення спадкових прав на земельні ділянки. Проте відповідач своєю постановою від 09 квітня 2019 року №414/02-31 відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав на земельні ділянки. Свою відмову відповідач мотивував тим, що визнання недійсним заповіту, складеного останнім, не призводить до відновлення дії попереднього заповіту, за винятком випадків, коли недійсність нового заповіту зумовлена вчиненням його заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, або ж вчинення його під впливом насильства. Оскільки нікчемність заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 була обумовлена порушенням його форми та порядку посвідчення, тобто, не призвела до відновлення дії попереднього, а тому ОСОБА_1 не має право на успадкування земельних ділянок.

Проте постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №473/1878/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. про визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії визнано незаконною та скасовано постанову приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. від 09 квітня 2019 року №414/02-31.

У зв`язку з цим 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 знову звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. з приводу оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_5 шляхом видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки.

Проте відповідач своєю постановою від 09 квітня 2021 року №39/02-31 відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Свою відмову нотаріус мотивував ненаданням спадкоємцем оригіналу заповіту ОСОБА_5 від 18 квітня 2003 року №168, складеного на користь ОСОБА_1 , його невідповідністю вимогам закону щодо форми та змісту, а також видачею свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки іншим особам - спадкоємцям за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивачка, не погодившись з вказаною постановою, просила врахувати, що нотаріус не вимагав від неї надання оригіналу заповіту від 18 квітня 2003 року, №168, який повністю відповідає вимогам закону щодо форми та змісту, а тому ОСОБА_1 просила визнати оскаржувану постанову незаконною та скасувати.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач приватний нотаріус Нехимчук К.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, а позов - таким, що не підлягає задоволенню з підстави обрання стороною позивачки неправильного способу захисту свого права.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі третіх осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні для вирішення спору інформацію та докази.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача приватного нотаріуса Нехимчука К.Б., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 18 квітня 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Вказаний заповіт в день його складання був посвідчений секретарем Воронівської сільської ради Вознесенського району Апоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №168.

19 червня 2015 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, згідно якого належні їй дві земельні ділянки площами 5,29 га. та 2,27 га., розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла ОСОБА_6 , а ділянки площами 5,43 га. та 2,15 га., розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_7 . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчуком К.Б. та зареєстрований в реєстрі за №283.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. У зв`язку з цим відкрилася спадщина, до складу якої на момент її відкриття входили чотири земельні ділянки, розпорядження якими на випадок своєї смерті здійснила спадкодавець.

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вознесенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 недійсним.

Справа розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

13 лютого 2019 року Верховним Судом у справі №473/1584/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним ухвалено остаточну постанову, в якій встановлено нікчемність заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 у зв`язку з його складенням з порушенням форми та порядку посвідчення.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом від 18 квітня 2003 року, реєстр. №168, прийнявши спадщину, звернулася до приватного нотаріуса Нехимчука К.Б. з приводу оформлення спадкових прав на земельні ділянки. Проте відповідач своєю постановою від 09 квітня 2019 року №414/02-31 відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав на земельні ділянки. Свою відмову відповідач мотивував тим, що визнання недійсним заповіту, складеного останнім, не призводить до відновлення дії попереднього заповіту, за винятком випадків, коли недійсність нового заповіту зумовлена вчиненням його заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, або ж вчинення його під впливом насильства. Оскільки нікчемність заповіту від 19 червня 2015 року, реєстр. №283 була обумовлена порушенням його форми та порядку посвідчення, тобто, не призвела до відновлення дії попереднього, а тому ОСОБА_1 не має право на успадкування земельних ділянок.

Проте постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №473/1878/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. про визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії визнано незаконною та скасовано постанову приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. від 09 квітня 2019 року №414/02-31.

У зв`язку з цим 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 знову звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчука К.Б. з приводу оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_5 шляхом видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки.

Проте відповідач своєю постановою від 09 квітня 2021 року №39/02-31 відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Свою відмову нотаріус мотивував ненаданням спадкоємцем оригіналу заповіту ОСОБА_5 від 18 квітня 2003 року №168, складеного на користь ОСОБА_1 , його невідповідністю вимогам закону щодо форми та змісту, а також видачею свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки іншим особам - спадкоємцям за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.

Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

З положень ст.ст. 1217, 1223 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1236 ЦК України).

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч.ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України).

Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем (ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (п.п. 1, 2 ч. 1, ч.ч 2-4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до гл. 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону.

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 глави 10 розділу ІІ Порядку при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

При оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі (п. 5.1 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Тобто, ненадання спадкоємцем оригіналів документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, а також їх невідповідність вимогам закону є окремими, а у випадку, якщо це стосується одного й того ж документа - взаємовиключними підставами для відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії, а тому не можуть застосовуватися разом. Таким чином, оскаржувана постанова в частині ненадання позивачкою оригіналу заповіту та одночасно його невідповідності вимогам закону є суперечливою.

Проте, однією з обов`язкових обставин, необхідних для видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, є необхідність встановлення нотаріусом наявності та складу спадкового майна. Відсутність такого майна або документів, що підтверджують факт належності його спадкодавцю, є передбаченими законом підставами для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тому, з`ясувавши, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 спадкове майно, а саме земельні ділянки площами 5,29 га., 2,27 га., 5,43 га. та 2,15 га., розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належали не спадкодавцю (не були спадковим майном), а були оформлені за спадкоємцями за законом - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та належали їм на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, відповідач правомірно відмовив у посвідченні спадкових прав позивачки, про що виніс постанову від 09 квітня 2021 року №39/02-31, оскільки оформлення спадщини на майно, що на час такого оформлення не належить спадкодавцю, суперечить вимогам закону.

Таким чином, оскаржувана постанова в цій частині відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання її незаконною та скасування відсутні.

В той же час, оспорювання в судовому засіданні позивачкою прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкування майна ОСОБА_5 в якості спадкоємців за законом, а також правильності видачі на їх ім`я правовстановлюючих документів на спадкове майно не приймається судом до уваги, оскільки виходить за межі предмета позову та повинно здійснюватися не шляхом оскарження рішень, дій, бездіяльності нотаріуса, а в порядку, передбаченому ст. 1301 ЦК України (шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину), як належним способом захисту порушеного права.

За встановлених обставин, оскільки оскаржувана постанова винесена у відповідності з вимогами закону, а позивачкою не обрано належний спосіб, передбачений законом спосіб захисту порушеного права, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчука Кирила Борисовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2021 року.

Суддя: О.В. Вуїв