Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 червня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Рекуненко І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року, на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 28,4 кв. метрів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Розпорядженням Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району від 19 лютого 20216 року № 49 вулицю Леніна перейменовано на вулицю Центральну.

Позивачка вказує, що згідно відповіді виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 31.03.2021 року №10.1-17-551 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється її онуком, однак позивачка зазначає, що вони не підтримують родинних стосунків. Її син ОСОБА_3 був одружений з матір`ю відповідача, вони спілкувалися, відповідач поступив на навчання до Дніпрорудненського професійного ліцею, та після його закінчення попрохав у неї дозволу, щоб позивачка прописала відповідача ОСОБА_2 . Оскільки в придбаній нею квартирі ніхто зареєстрований не був, та позивачка погодилась на реєстрацію місця проживання свого онука в її квартирі. Поступово спілкування з онуком зійшло нанівець.

В позовній заяві вказано, що з 2015 року відповідач не проживає в квартирі понад п`ять років, про що комісією в складі депутата Дніпрорудненської міської ради Василівського району та двох свідків був складений Акт перевірки реєстрації та проживання від 31 березня 2021 року. А також вказано, що відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачу ОСОБА_2 жодного разу не чинила.

Також на обґрунтування поданої позовної заяви, позивачка вказує, що з 2015 року відповідач ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання до своєї матері - ОСОБА_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , а потім поїхав на заробітки але куди, точної адреси вона не знає, потім в силу сімейних обставин вони з відповідачем перестали спілкуватись взагалі, і його місце знаходження на теперішній час їй невідоме. Жодних зв`язків вони з ним не підтримують.

Позивачка зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування її майном, так як вона має намір продати належну їй квартиру, а наявність зареєстрованої особи, яка самостійно знятися з реєстрації не бажає, спричиняє їй додаткові витрати, та на теперішній час вона позбавлена можливості оформити субсидію, і несе додаткові витрати на утримання даної квартири.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 .

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.21).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення особисто судової повістки 15.05.2021 року (а.с.23), однак про причини неявки суду не повідомлено.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмові заяви представника позивача ОСОБА_5 від 21 травня 2021 року (а.с.24) та від 16 червня 2021 року (а.с.30), про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся до канцелярії суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.29). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив на позов та заперечень проти позову суду не подано.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Никаноровим О.О., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 28,4 кв. метрів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7-8), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7292804 від 31.07.2013 року (а.с. 10).

Відповідно до копії Технічного паспорту від 17.09.2013 року, виданого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації», справа № 6193, на замовлення ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_3 , вбачається, що відповідно до технічних характеристик: вказана квартира розташована на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 1 (однієї) кімнати житловою площею 14,8 кв.м; кухні площею 6,4 кв.м, санвузлу площею 2,6 кв.м, коридору площею 2,9 кв.м, вбудованої шафи площею 0,9 кв.м., балконом - 0,8 кв.м., загальна площа квартири становить - 28,4 кв.м. (а.с.11-13).

Згідно довідки Виконавчого комітету Малобілозерскої сільської ради Василівського району Запорізької області, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що вона є дійсно жителем села Балки Василівського району Запорізької області, до складу сім`ї якої входить, зареєстрована особа - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

Відповідно довідки реєстратора виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 31.03.2021 року №10.1-17-551 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Як вбачається з Акту перевірки реєстрації та проживання від 31 березня 2021 року, який складений комісією депутата Дніпрорудненської міської ради Василівського району Деберина М.О. та двох свідків, та в якому зазначено що з 2015 року відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає в даній квартирі (а.с.16).

Розпорядженням Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району № 49 від 19 лютого 20216 року, вулицю Леніна перейменовано на вулицю Центральну (а.с.17).

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, приймаючи до уваги ті підстави, що відповідач по справі ОСОБА_2 у спірній житловій квартирі тривалий час (з 2015 року) і по теперішній час не проживає, що підтверджується актом перевірки реєстрації та проживання від 31.03.2021 року, при цьому участі в утриманні вказаної квартири відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаній квартирі, відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач ОСОБА_1 не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач ОСОБА_2 не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено.

Крім того, викладені у позові доводи позивачки про відсутність відповідача ОСОБА_2 без поважних причин у спірній житловій квартирі тривалий час, а саме з 2015 року, підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, зокрема Актом перевірки реєстрації та проживання від 31.03.2021 року, які відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, заперечення проти заявлених позовних вимог відповідачем не надано, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено - 22 червня 2021 року.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО