03.08.2021
Справа № 642/4593/21
Провадження №2/642/1830/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив :

В провадженні суду перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства Торгівельна фірма «Полюс» в особі Філії №1 Приватного підприємства Торгівельна фірма «Полюс», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору комісії щодо продажу транспортного засобу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

02.08.2021 позивачем через канцелярію суду подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на автомобіль Chevrolet Avalanche ПІКАП-В, 2006 року випуску, двигун № шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , колір чорний, який на даний час належить ОСОБА_3 , вказуючи, що предметом спору є визнання недійсним договору комісії щодо продажу транспортного засобу та визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, а тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_3 може відчужити спірне майно, що утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, суддя приходить до наступного висновку.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено існування імовірної небезпеки невиконання майбутнього рішення суду, у зв`язку з можливим відчуженням ОСОБА_3 спірного майна та ухиленням від виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність відчуження ОСОБА_3 спірного належного йому наразі майна задля уникнення виконання можливого рішення суду, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику, наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів щодо вже наявних спроб відповідача відчужити належний йому автомобіль.

Позивачем не надано також доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 81, 149, 151, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя