Провадження № 2/537/489/2021
Справа № 537/133/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2021 р.Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Костюкевич Н.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Кононенко В.А..,

представник відповідача ОСОБА_2 ,.,

представник третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення місця проживання дитини ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом, в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_5 .

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 27 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_5 . Рішенням Крюківскього районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина фактично проживає з ним на протязі всього життя, оскільки відповідачка постійно відсутня вдома, всі обов`язки стосовно батьківства, ведення господарства, проводження часу з дитиною та участь в житті дитини виконує позивач. Прохає позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кононенко В.А. підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що доводи викладені в позовній заяві повністю підтверджуються доказами, які маються в матеріалах цивільної справи.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що на момент подачі позову відсутній спір, а саме на день подачі позову відсутній його предмет, оскільки, не зважаючи на розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 та їх малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судовому засіданні надали суду висновок органу піки та піклування, при винесенні рішення полагаються на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1 ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 27 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2020 року розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення.

Сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 06.03.2014 року Автозаводським відділом ДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області.

Між сторонами не досягнуто згоди з приводу визначення місця проживання їх малолітнього сина.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, апеляційний суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей та визначення місця проживання їх з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із синами, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування вмотивований належним чином, не суперечить дійсним обставинам справи та не відповідає інтересам дітини. Тому може бути врахований при ухваленні рішення в цій справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Суд зазначає, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.

Доводи представника відповідача про відсутність між сторонами спору з приводу місця проживання дитини ,адже на цей час, дитина проживає разом із батьками за одною адресою, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено , що після розірвання шлюбу сторони продовжують проживати в одній квартирі, тобто практично мають однакові належні матеріально-побутові умови, однак, батьки не змогли самостійно вирішити спір про визначення місця проживання дитини та забезпечити належне доброзичливе спілкування дитини з обома батьками.

Врахувавши думку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом батьком.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Встановлені обставини судом дають підстави вважати, що за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина разом з батьком. Вказаний висновок також узгоджується із позицією органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцького міської ради від 30.04.2021 року № 582.

Судом прийнято до уваги те, що в матеріалах справи мається достатньо доказів, які підтверджують факт проживання малолітнього ОСОБА_5 саме з батьком, а саме:відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №6938, №6939 від 25.03.2021року виданих ЦНАП Кременчуцької міської ради - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ; копією заяв громадянки ОСОБА_6 (сусідка позивача), громадянки ОСОБА_7 (сусідка позивача) та громадянки ОСОБА_8 (чергова по будинку позивача), які підтвердили що ОСОБА_9 проживає переважно з батьком. Квартира, в якій зареєстровані сторони по справі належить на праві приватної власності, матері позивача, а саме ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на виконання ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.02.2021року, ОСОБА_11 за період з 04.03.2016 року по 13.01.2021року - 61раз здійснювала перетин кордону у напрямках Київ-Нью-Йорк, Київ -Стокгольм, Київ-Рига, Київ-Хургада, Київ-Варшава, Київ-Шарм, Київ - Лондон та у зворотних напрямках. За 2020рік гр.. ОСОБА_11 через пункт пропуску Бориспіль-Д 9 разів перетнула кордон у напрямку Київ-Лондон, Лондон -Київ. Тривалість перебування ОСОБА_4 за межами України у 2020році становив від 10 днів до 2місяців. Інтервал між виїздом з України становили від 3-х тижнів до 2місяців.

У зв`язку з цим суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10, 11, 12,81,141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 141, 150,157, 161, СК України, статті 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суду м.Кременчука протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.07.2021року.