Справа № 303/4853/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., представника позивача адвоката Ракущинець А.А., представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Кібець І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 , про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів

ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817 за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 року та договором іпотеки від 26.09.2007 року, укладений 07.08.2018 року між публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та фізичною особою ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір за своєю правовою природою є договором факторингу з огляду на різницю між номінальною вартістю відступленої вимоги та її ринковою (дійсною) вартістю, а саме: ПАТ «Фідобанк» продав за ціною 164 417,79 грн. право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки в розмірі 839 467,44 грн., тобто з дисконтом.

Відсутність покупця ОСОБА_3 у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення ним договорів про надання фінансових послуг та порушує вимоги законодавства щодо форми, змісту і суб`єктного складу договору факторингу. Вказане є підставою для визнання цього договору недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Права позивача вважає порушеними тим, що ОСОБА_3 пред`явив в рамках цивільної справи № 308/11224/18 вимогу до спадкоємців про стягнення суми боргу /т.1, а.с.1-6/.

Відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву.

Вказує, що відповідно до рішення НБУ від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 за № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». В подальшому 18.06.2016 правлінням НБУ прийнято постанову № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та прийнято рішення виконавчою дирекцією ФГВФО від 19.07.2016 «Про початок ліквідації ПАТ «Фідобанк».

Реалізація активів банку здійснювалась на відкритих торгах (аукціоні) шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання.

16.07.2018 ОСОБА_3 шляхом перемоги на електронних торгах придбав право вимоги за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 року та договором іпотеки від 26.09.2007 року, за результатами яких укладений спірний договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817. Боржник належним чином повідомлений про зміну кредитора.

Зазначає, що оспорюваний договір являється за своєю правовою природою договором цесії, метою якого є переведення прав від кредитора, що перебуває у стані ліквідації, до переможця електронного аукціону, що запропонував на публічних торгах найвищу ціну за лот, до складу якого входить право вимоги за кредитним та іпотечним договором /без права нарахування процентів та штрафів.

Покупець права вимоги від банку, що ліквідується, не повинен мати ліцензію для переведення боргу. ОСОБА_3 як новий кредитор не укладав з ОСОБА_5 будь - яких кредитних чи іпотечних договорів, не надавав останньому будь яких фінансових послуг та не здійснював діяльність, пов`язану з наданням фінансових послуг. Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817 не порушує прав та свобод позивача..

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі /т.1, а.с.97-120/.

Відповідач ПАТ «Фідобанк» відзив на позовну заяву не подав.

22 червня 2021 року третьою особою на стороні відповідача Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано до суду письмові пояснення на позовну заяву. Вказує, що на підставі рішення НБУ від 20.05.2016 р. № 8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 р. № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09.06.2016 р. № 959, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПАТ «ФІДОБАНК» з 20.06.2016 р. до 19.07.2016 р. включно.Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. з 20.06.2016 р. до 19.07.2016 р. включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 18.07.2016 р. № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 р. № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.2016 р. до 19.07.2018 р. включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02.07.2018 р. № 1836 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» строком на 2 роки з 20.07.2018 р. до 19.07.2020 р. включно.

На виконання та у відповідності до зазначених приписів спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, в межах процедури ліквідації банку» Фонд гарантування здійснює організацію відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку.Організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку є однією з найголовніших функцій Фонду під час виведення банку з ринку, оскільки кошти, одержані в результаті продажу майна (активів) банку, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку у черговості, визначеній ч. 1 ст. 52 Закону, чим забезпечується захист прав та інтересів кредиторів банку.

Відповідно до інформації, наявній у Публічному паспорті активу (розміщеному за офіційним посиланням https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2018-05-23-000106-Ь), станом на 01.04.2018 року на балансі ПУАТ «ФІДОБАНК» обліковувалась заборгованість за Кредитним договором від 26.09.2007 року № 014/1228/18/04962, позичальник ОСОБА_5 у розмірі 822 088,96 гри. валюта кредиту 980 (гривна). Зобов`язання по кредиту забезпечувалось порукою та іпотекою.

З огляду на наявність непогашеної заборгованості перед банком за кредитним договором Банк та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язані здійснити дії на реалізацію активу неплатоспроможного банку, а тому було проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу прав вимоги закредитним договором, лот № F90GL24038. 16.07.2018року оператором ТОВ «ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН» сформовано протоколелектронних торгів №UA-EA-2018-05-23-000106-b, відповідно до якого переможцем визначено учасника ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яким запропоновано найвищу цінову пропозицію у розмірі 164 417,79,00 грн.

На виконання умов протоколу електронних торгів між переможцем електронного аукціону ОСОБА_3 та ПУАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», було укладено Договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 07.08.2018 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки до боржників перейшло до нового кредитора.

Положення про те, що клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) містить лише вказівку на відступлення права вимоги, не зазначаючи в цій нормі правових підстав відступлення грошової вимоги. Договір факторингу в частині забезпечення вимог фактора передбачає заставу грошової вимоги до боржника.

Спірний договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 07.08.2018 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором відступлення права вимоги), а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Для укладення Договору про відступлення прав вимоги покупець права вимоги не повинен в обов`язковому порядку мати статус фінансової установи та мати відповідний дозвіл (ліцензію). Спірний Договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 07.08.2018 року не має всіх обов`язкових ознак, притаманних договору факторингу, оскільки предметом договору не є надання фінансової послуги за плату; договором не передбачено не тільки повернення фінансування фактору, а й розміру та порядку оплати клієнтом наданої фактором фінансової послуги; договір не містить визначені Законом № 2664-ІІІ умови; мета договору не полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги, а полягає у відступленні (переданні) права вимоги.

Позивачем не зазначено які саме права були порушені внаслідок укладення вказаного правочину та яким чином визнання недійсним договору допоможе відновити порушені права.

Враховуючи вище зазначене, просить суд відмовити у задоволенні позову /т.1, ст..206-230/.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 пояснень щодо позову та щодо відзиву не надав.

Заяви ( клопотання) учасників справи

02 лютого 2021 року представником позивача адвокатом Ракущинець А.А. подано до суду клопотання на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021 про направлення третім особам на стороні відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів /т.1, а.с. 84-86/.

10 лютого 2021 року представником позивача адвокатом Ракущинець А.А. подано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує /т.1, а.с. 86/.

11 лютого 2021 року представником позивача адвокатом Ракущинець А.А. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачам та третім особам на стороні відповідача повісток про призначення справи до розгляду /т.1, а. с. 94-96/.

04 березня 2021 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнає. Просить врахувати правову позицію Верховного суду від 16.12.2020 по справі № 640/14873/19 /т.1, а.с.126-132/

18 травня 2021 року представником позивача адвокатом Ракущинець А.А. подано до суду клопотання про приєднання доказів по справі, а саме: копії позовної заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суми боргу в розмірі 839 467,44 грн. /т.1, а.с.163-170/.

28 травня 2021 року та 02 червня 2021 року представником третьої особи на стороні відповідача Фонду вкладів фізичних осіб подано до суду клопотання, в якому просить суд надіслати Фонду вкладів фізичних осіб копію позовної заяви з додатками для підготовки позицій у даній справі /т.1, а.с.183-185/.

23 червня 2021 року представником третьої особи на стороні відповідача Фонду вкладів фізичних осіб подано до суду клопотання, в якому просить суд провести судове засідання в режимі відеоконференції.

Інші процесуальні дії у справі

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської з позовом до ОСОБА_3 , ПАТ «Фідобанк» про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсним.

07 вересня 2020 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, цивільну справу за №303/4853/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Фідобанк» про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсним - передано за підсудністю на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

19 січня 2021 року матеріали цивільної справи №308/4853/20 надійшли до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 року дана справа визначена для розгляду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Голяні О.В. /т.1, а.с. 75/.

20 січня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_4 /т.1, а.с. 77-79/.

18 травня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання представника позивача адвоката Ракущинець А.А. про приєднання доказів по справі задоволено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /т.1, а.с.172-174/.

24 червня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області судове засідання постановлено провести в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва /т.1, а.с. 237-238/.

Пояснення осіб, що з`явилися, в судовому засіданні

Представник позивача адвокат Ракущинець А.А. в судовому засіданні позов підтримав. Додатково пояснив, що права позивача порушеним тим фактом, що ОСОБА_3 , придбавши право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки за ціною 164 417,79 грн., має намір стягнути зі спадкоємиці боржника, яка є малолітньою, більшу за розміром суму боргу.

Представник третьої особи на стороні відповідача Фонду вкладів фізичних осіб адвокат Кібець І.І. просив суд залишити позовні вимоги без задоволення з мотивів, викладених у поясненнях.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

26.09.2007 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №014/1228/18/04962/а.с.9-13/. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор на положеннях та на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 28 000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 25.09.2017 року та зі сплатою 13,50 відсотків річних. Відповідно до п.3.6 кредитного договору у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням цього договору є земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.5.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту /т.1, а.с.9-13/.

19.05.2010 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору з фізичною особою №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 /т. 1, а.с.14-18/.

18.04.2013 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,090 га з кадастровим номером :42:001:0093, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 201 767,46 грн./т.1, а.с.50/.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-05-23-000106-b від 16.07.2018 через електронний торговий майданчик Prozorro ОСОБА_3 за ціною 164 417, 79 грн. придбав лот «право вимоги за кредитним договором № 014/1228/18/04962 від 26.09.2007, укладеним з фізичною особою; забезпечення - земельна ділянка, АДРЕСА_1 площею 0,09 га. /т.1, а.с.106-107/.

07.08.2018 між ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817 за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2017 та договором іпотеки /т.1, а.с.19-24/. Пунктами 1.1., 1.2. сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги новому кредитору (відступлення права вимоги); жодне з Положень цього договору, а також будь - які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вжатися фінансуванням банку новим кредитором. За цим договором банк відступає шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених в додатку № 1 до цього договору /п.2.1/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/9260/18 від 01.10.2018 замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Фідобанк» у виконавчому провадженні № 52385421 від 30.09.2016 з примусового виконання виконавчого напису № 149 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,090 га з кадастровим номером :42:001:0093, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2017 на користь ПАТ «Екрс Банк», (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») на його правонаступника ОСОБА_3 /т.1, а.с. 108-110/.

18.10.2018 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції Секерня Є. при примусовому виконанні виконавчого напису № 149 від 18.04.2013 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/9260/18 від 01.10.2018 замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Ерсте Банк» на ОСОБА_3

28.01.2019 ДП «Сетам» з використанням засобів системи електронних торгів веб-сайт реалізації майна проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - земельної ділянки площею 0,090 га з кадастровим номером :42:001:0093, що знаходиться в АДРЕСА_1 , переможцем визначено ОСОБА_4 , сама коштів - внесена за придбане майно - 387 000, 00 грн. /т.1, а.с.52-53/.

21.02.2019 головний державний виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції Секерня Є. на підставі протоколу проведення електронних торгів № 385132 від 28.01.2019 підписав акт про реалізацію предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0,090 га з кадастровим номером :42:001:0093, що знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.54/; 25.04.2019 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження /т.1, а.с.55/.

В публічному паспорті активу (права вимоги фізичних осіб) зазначено, що станом на 01.04.2018 загальний залишок заборгованості за активом - кредитним договором №014/1228/18/04962, становить 822 088,96 грн., оціночна вартість кредиту - 176 889,69 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер. /т.1, а.с.7/

ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини /т.1, а.с.25/, спадкоємцем ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1, а.с.26/.

16.07.2020 ОСОБА_3 заявив претензію спадкоємцям, в якій зазначив, що згідно п.1 додатку 1 до договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 07.08.2018 заборгованість на момент переходу права вимоги становить 839 467,44 грн.; станом на день відкриття спадщини 17.04.2019 загальна заборгованість за кредитним договором в національній валюті України складає 937 320,74 грн.

Оцінка суду

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач стверджує, що договір № 817 від 07.08.2018 про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 та договором іпотеки від 26.09.2007 має ознаки договору факторингу, в той же час відповідач стверджує, що оспорюваний договір є цесією.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного суду у постанові від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 вирішила виключну правову проблему стосовно розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу з огляду на укладення договорів відступлення (купівлі-продажу) вимог за результатами електронних торгів з продажу активів банку, який ліквідується, за відсутності одного варіанту реалізації розсуду суду, який можна вважати правильним щодо застосування у системному зв`язку статей 512, 514, 1077, 1078, 1079 ЦК України та положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у співвідношенні із статтями 203, 215 ЦК України, нормативно-правовими актами Фонду, які не містять заборони щодо придбання фізичними та юридичними особами, які не мають статусу фінансової установи майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Так, згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які знаходяться у відкритому публічному доступі за адресою https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search, ПУАТ "ФІДОБАНК" знаходиться в стані припинення з 20.07.2016, рішення 4001946.

Як вже було зазначено вище, відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-05-23-000106-b від 16.07.2018 через електронний торговий майданчик Prozorro ОСОБА_3 за ціною 164 417, 79 грн. придбав лот «право вимоги за кредитним договором № 014/1228/18/04962 від 26.09.2007.

07.08.2018 між ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817 за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 та договором іпотеки.

З наведеного вбачається, що за результатами торгів банк визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами.

Велика Палата підкреслила, що можлива різниця між номінальною та реальною вартістю вимог може бути обумовлена ліквідністю відступленого майнового права, тобто властивістю активу бути швидко проданим за ціною близько ринкової. Сама собою різниця між номінальною та реальною вартістю вимог, без врахування інших умов, ще не доводить факту фінансування первинного кредитора як ознаки договору факторингу.

Станом на 01.04.2018 оціночна вартість активу - кредитного договору №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 та договору іпотеки - становила 176 889,69 грн. /публічний паспорт активу/. Інших даних про реальну (ринкову) вартість права вимоги, що відступається, на момент укладання спірного договору, тобто 07.08.2018, матеріали справи не містять.

Отже, за своєю правовою природою спірний договір від 07.08.2018 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за №817 за кредитним договором №014/1228/18/04962 від 26.09.2007 та договором іпотеки є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, а тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Окремо варто відзначити про те, що за змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, що його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, на момент розгляду справи такі зобов`язання не виконані і його спадкоємицею.

За загальним правилом до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Належних та допустимих доказів того, що під час переходу від ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 прав кредитора у зобов`язанні, будь-яким чином збільшився та/або змінився обсяг зобов`язань за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними оспорюваного договору залежить подальша можливість законної реалізації позивачем обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами.

При відступленні прав вимоги зобов`язання не припиняється, не змінюється - залишається одним і тим самим; відбувається тільки заміна особи на стороні кредитодавця. Відповідна заміна відбувається і в іпотечному договорі - новий кредитодавець стає іпотекодержателем.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17.

За наведених обставин, суд вважає, що під час укладення договору факторингу відповідачами не було порушено прав та обов`язків позивача у даній справі.

Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 6, 16, 203, 215, 626-628, 509-514, 1077, 1079 ЦК України, ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 , про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: малолітня ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, 88018, м. Ужгород, вул. Л.Толстого, 10 Б.

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб: адвокат Кібець Іван Іванович.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 06.07.2021.

Суддя Голяна О.В.