Справа № 697/487/21
Провадження № 2/697/342/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21 липня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного підприємства 'Комунальник 2008' в особі засновника Капленка Антона Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП «Комунальник 2008» в особі засновника Капленка Антона Олександровича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу по підприємству № 14 від 02.07.2019 та трудового договору від 16.07.2019 відповідач був прийнятий на роботу на посаду водія ПП «Комунальник 2008» з 16.07.2019. В цей день з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 16.07.2019, працівник зобов`язується нести повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Пунктами 2 трудового договору працівник зобов`язаний виконувати перевезення вантажів, забезпечувати автомобіль паливом та охолоджувальною рідиною, заміна мастил, бережно відноситися до автотранспорту, перевіряти технічний стан автомобіля. Право власності на автомобіль «КАМАЗ» 55102, номерний знак НОМЕР_1 , що посвідчується технічним паспортом та належить ОСОБА_2 . Даний автомобіль знаходився в оренді відповідно до договору оренди транспортного засобу від 09.09.2013. Згідно маршрутного листа автомобіль В7999РК від 25.09.2019 відповідач був направлений у відрядження до с. Степанці та прийняв справний автомобіль «КАМАЗ» 55102, номерний знак НОМЕР_1 . Знаходячись у роботі, здійснюючи перевезення зернових культур на підприємстві «Урожай» філіал якого знаходиться в с. Степанці Черкаського району, Черкаської області він повертаючись ввіреним йому автомобілем в с. Степанці, виявив поломку двигуна, які виразилися в тому, що відповідач повинен контролювати, що технічні прилади автомобіля були у належному стані, відповідач не контролював роботу приладу, не слідкував за приладами, що контролюють технічні відповідні покази автомобіля. Автомобіль до місця знаходження підприємства був доставлений буксиром, пізніше він був доставлений до станції обслуговування. Згідно довідки від 14.05.2020 виданої ФОП ОСОБА_3 причиною поломки автомобіля була відсутність охолоджувальної рідини, саме внаслідок цього стався перегрів блоку двигуна і його поломка. Вартість відновлювального ремонту двигуна становила 79604,50 грн. Автомобіль був технічно пошкоджений, тобто підприємству нанесена матеріальна шкода. У добровільному порядку відповідач відмовився відшкодовувати шкоду. В даний час трудові відносини з відповідачем припинені.

Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПП «Комунальник 2008» заподіяну матеріальну шкоду працівником в розмірі 79604,50 грн.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2021 провадження у справі відкрито та визначено справу розглянути в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Бочаров О.М. не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили суд вимоги викладені в позовній заяві задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом ПП «Комунальник 2008» № 14 від 02.07.2019 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія вантажного автомобіля КАМАЗ НОМЕР_2 і НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_3 з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.16).

16.07.2019 між ПП «Комунальник 2008» та ОСОБА_1 укладений трудовий договір на виконання обов`язків водія (а.с.17).

Цього ж дня, між ПП «Комунальник 2008» та ОСОБА_1 було також укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.18).

Відповідно до п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 16.07.2019, працівник ОСОБА_1 , займає посаду водія або виконує роботу перевезення вантажів, безпосередньо пов`язану з збереженням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Пунктом 2 Договору передбачено, що підприємство зобов`язується створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, зобов`язаний знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.

Згідно з пунктом 3 Договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Пунктом 4 Договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Строк договору охоплює весь час роботи працівника, як передбачено п. 5 Договору (а.с.11).

Право власності на автомобіль «КАМАЗ» 55102, номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до технічного паспорту, який находиться в матеріалах справи (а.с.22) належить ОСОБА_2 .

Відповідно до договору суборенди транспортного засобу від 09.09.2013 укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Комунальник 2008», орендатором автомобіля КАМАЗ 54112 д.н.з. НОМЕР_1 є ПП «Комунальник 2008» (а.с.23).

Згідно маршрутного листа, автомобіль НОМЕР_1 25.09.2019 був направлений у відрядження до с. Степанці (а.с.19).

Наказом № 19 ПП «Комунальник 2008» від 30.10.2019 ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 видано довідку від 14.05.2020 ПП «Комунальник 2008» про те, що двигун автомобіля ЯМЗ 238, номерний знак НОМЕР_1 був пошкоджений у зв`язку з відсутністю охолоджувальної рідини, саме внаслідок цього стався перегрів блоку двигуна і його поломка. Двигун потребує капітального ремонту (а.с.24).

З рахунку-фактури № СФ-000023 від 18.05.2020 вбачається, що ПП «Комунальник 2008» отримало від ПП ОСОБА_3 запчастини на загальну суму 79604,50 грн. (а.с.25-26).

З Акту № ОУ-000027 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.05.2020 вбачається, що ПП ОСОБА_3 на замовлення ПП «Комунальник 2008» були проведені роботи по капітальному ремонту головки блока ЯМЗ-238 на суму 79604,50 грн. (а.с.28).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Дані норми статті також вказані і в Договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки.

Однак, такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей.

Враховуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18).

Отже, ОСОБА_1 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Таким чином, до працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно маршрутного листа, автомобіль НОМЕР_1 25.09.2019 був направлений у відрядження до с. Степанці (а.с.19).

Також позивачем надано Акт виконання робіт від 03.10.2019 укладеного між ПП «Комунальник 2008» та ТОВ НВФ «Урожай», з якого вбачається, що 25.09.2019 автомобіль КАМАЗ В7999РК здійснив перевезення кукурудзи (а.с.20).

Відповідно до статті 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 використовував належний позивачу автомобіль в своїх цілях або не в інтересах ПП «Комунальник 2008», чим не довів, що шкода була завдана ОСОБА_1 не при виконанні ним своїх трудових обов`язків.

Під час розгляду справи позивач не довів суду тієї обставини, що відповідач неправомірно заволодів належним йому транспортним засобом та завдав шкоду не при виконанні трудових обов`язків.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що з матеріалів справи неможливо точно встановити коли саме була завдана шкода ПП «Комунальник 2008» і ким саме. Оскільки як вбачається з наказу про звільнення виданого ПП «Комунальник 2008» від 30.10.2019 № 19, ОСОБА_1 був звільнений 30.10.2019, довідка про пошкодження двигуна автомобіля, рахунок-фактура, як і Акт № ОУ-000027 здачі-прийняття робіт були видані ПП ОСОБА_3 у травні 2020 року, тобто майже через 7 місяців після звільнення ОСОБА_1 .

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивач зазначив, що відповідач спричинив підприємству матеріальну шкоду через поломку автомобіля. Разом з тим, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності, в суді позивачем не доведено, так як відсутні докази, що саме працівником ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода.

Не доведено позивачем також і те, що керівництвом товариства після виявлення поломки автомобіля 25.09.2019 вживалися достатні заходи щодо встановлення причини такої поломки: службове розслідування по факту поломки автомобіля не проводилося, а сама причина поломки автомобіля встановлювалась лише 14 травня 2020 року, тобто вже після звільнення працівника ОСОБА_1 , так як ремонт автомобіля проводився лише 18.05.2020. Тому, хто саме спричинив матеріальну шкоду ПП «Комунальник 2008» через поломку автомобіля КАМАЗ 55102 д.н.з. НОМЕР_1 чи то відповідач чи інша особа, яка після звільнення відповідача ОСОБА_1 користувалась даним автомобілем, в судовому засіданні не встановлено.

Не встановлено у судовому засіданні й те, що підприємство створило належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договором про повну матеріальну відповідальність.

Доказів наявності протиправної поведінки відповідача, або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до поломки автомобіля, а також причинного зв`язку між його винними діями чи бездіяльністю і шкодою, яка заподіяна, позивачем не наведено.

Таким чином, з наявних у справі доказів не можна дійти висновку, що саме винними протиправними діями відповідача підприємству заподіяно матеріальної шкоди і відповідач має нести цивільну відповідальність.

Відтак, належні, достатні і допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в задоволенні позову слід повністю відмовити за недоведеністю.

Розподіляючи судові витрати, суд керується ст. 141 ЦПК України та враховуючи відмову у позові, покладає судові витрати у виді судового збору, понесені позивачем, на останнього.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства 'Комунальник 2008' в особі засновника Капленко Антона Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Б . К . Скирда