ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 липня 2021 року

м. Харків

справа №646/7385/19

провадження № 22-ц/818/3558/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, про стягнення компенсації моральної шкоди, з апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської обласної прокуратури Кравченко А. на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року, у складі судді Єжова В.А., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації моральної шкоди, в якій просила стягнути з державного бюджету України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 296 000 гривень, завданої тривалою бездіяльністю відповідача, спричиненої посадовими особами прокуратури Харківської області.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 19.12.2017 вона звернулась із заявою про вчинення злочинів оперуповноваженим СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 та в.о. начальника ГОМ-2 Жовтневого РВ Родомановим Ю.А. за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з тим, що вказані особи під час проведення додаткової перевірки подій 28.04.2009 перевищували свої службові обов`язки, вчинили дії, які є дуже болісними та такими, що принижують честь та ображають людську гідність, що призвело до тяжких наслідків, а саме: вбивства та катування її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин внесені не були.

09.01.2018 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова зобов`язано Новобаварський відділ ХМП №2 внести відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 19.12.2017 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В подальшому позивача було проінформовано, що кримінальне провадження № 0000027 від 12.01.2018 направлено до прокуратури Харківської області для подальшого досудового розслідування.

01.03.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 відмовлено.

17.05.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 закрити. Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України формою закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, а відповідно до постанови від 11.05.2018 слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження № 0000027 закрито. Вказана постанова слідчого прокуратури Харківської області винесена під час того як кримінальне провадження знаходилось на розгляді у слідчого судді скарги ОСОБА_1 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілою.

05.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 11.05.2018 про закриття кримінального провадження за № 0000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027.

19.06.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 відмовлено. При цьому позивач, звертаючись до суду для оскарження даної постанови дізнається, що провадження у кримінальному провадженні закрито, тому просить скаргу залишити без розгляду. Скарга ОСОБА_1 на зазначену постанову за заявою скаржника залишена без розгляду.

02.08.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження за № 0000027 закрито. Вказана постанова винесена слідчим, незважаючи на те, що матеріали вказаного кримінального провадження знаходяться на розгляді у слідчого судді з приводу скарги ОСОБА_1 щодо оскарження постанови прокурора Жорняка М.С. про відмову у визнанні потерпілим. Крім того, постанову про закриття кримінального провадження позивач отримала лише 30.10.2018.

27.06.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 02.08.2018 про закриття кримінального провадження за № 0000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 19.06.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова про закриття кримінального провадження винесена без повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення слідчого є невмотивованим та передчасним. Постанова про відмову у визнанні потерпілою є необґрунтованою, зокрема, не наведено обґрунтування з посиланням на слідчі та встановлені в результаті в їх здійсненні обставини кримінального провадження, в тому числі, очевидні та достатні підстави вважати, що заява подана особою, якій не завдана шкода.

Позивач вказує, що протягом тривалого часу, з 12.01.2018 посадові особи прокуратури Харківської області своєю бездіяльністю та незаконними рішеннями, без проведення належним чином досудового розслідування за зазначеним вище кримінальним провадженням, умисно і неправомірно вчиняли бездіяльність та імітували досудове розслідування, багаторазово приймали незаконні й невмотивовані процесуальні рішення постанови про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілим, викладаючи в них завідомо формальні відомості, чим фактично прикривали протиправні дії посадових осіб прокуратури Харківської області та ГУНП в Харківській області. Внаслідок бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області, незаконних рішень, які скасовувались, неефективного розслідування вказаного кримінального провадження, відповідач прокуратура Харківської області: слідчий Бережний О.М., прокурор Жорняк М.С., заступник прокурора області Мельник О., прокурор області Данильченко Ю.М., змушували її в судовому порядку захищати свої права та законні інтереси.

Позивач зазначала, що своїми тривалими незаконними діями, неправомірною бездіяльністю та неефективним досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження посадові особи органу державної влади, яким є прокуратура Харківської області завдали їй моральну шкоду, у зв`язку з тим, що: з вини відповідача позивач відчуває глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України; з вини відповідача вона змушена протягом тривалого часу готувати документи та виїжджати до судів, щоб викривати посадових осіб суб`єкту владних повноважень у прийнятті незаконних рішень, а також неправомірної бездіяльності щодо правосуддя в ігноруванні низки ухвал зазначених вище, що вступили в законну силу; при здійсненні вимушених поїздок до судів для викривання посадових осіб відповідача у винесенні незаконних рішень, неправомірної бездіяльності та неефективного досудового розслідування вказаного кримінального провадження, позивач переносила і відчуває дотепер глибокі моральні страждання від допущеної некомпетентності та моральної деградації при імітації ними досудового розслідування; з вини відповідача вона позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права в правовій державі України; з вини відповідача порушена її благополучність, зникла віра в справедливість; дії вказаних вище посадових осіб прокуратури Харківської області, які приймали незаконні рішення свідчать про те, що вони не здатні розслідувати посадові злочини або відносяться до них вибірково, що зводить нанівець реформу в органах прокуратури, вказані дії посадових осіб підривають авторитет держави в очах її громадян; з вини відповідача позивач змушена витрачати свій власний час і звертатися до суду за захистом свої прав та законних інтересів, гарантованих громадянам Конституцією України, що навмисно грубо та зухвало порушені посадовими особами, з особливим цинізмом, що призвело до погіршення та позбавлення можливості продовжувати активне та суспільне життя і потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя; прийнятим незаконним рішенням та допущеною правовою бездіяльністю відповідач незаконно позбавив позивача конституційного права на доступ до правосуддя.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської обласної прокуратури Кравченко А. просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 641/2328/17, в постановах Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 638/11414/18, від 01.04.2020 у справі № 641/7772/17 та інш. Вказує, що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивачки на постанови слідчого свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивачка. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР, а також скасування постанов слідчого не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Харківської обласної прокуратури Кравченко А. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2018 Харківською місцевою прокуратурою №2 було внесено відомості за 0000027 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України.

01.03.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 відмовлено.

17.05.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 закрити, у зв`язку з тим, що відповідно до постанови від 11.05.2018 слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження № 0000027 закрито.

05.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 11.05.2018 про закриття кримінального провадження за № 0000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027.

19.06.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027 відмовлено.

02.08.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження за № 0000027 закрито.

27.06.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 02.08.2018 про закриття кримінального провадження за № 0000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 19.06.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000027.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненим законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, визначеному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання на підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України. Згідно зі статтею ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що протягом тривалого часу, з 12.01.2018 посадові особи прокуратури Харківської області своєю бездіяльністю та незаконними рішеннями, без проведення належним чином досудового розслідування за зазначеним вище кримінальним провадженням, умисно і неправомірно вчиняли бездіяльність та імітували досудове розслідування, багаторазово приймали незаконні й невмотивовані процесуальні рішення постанови про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілим, викладаючи в них завідомо формальні відомості, чим фактично прикривали протиправні дії посадових осіб прокуратури Харківської області та ГУНП в Харківській області.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст..ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між їх неправомірними діями та спричинення моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, оскільки не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Такі ж за змістом висновки містяться у постановах у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20) та від яких підстав для відступу колегія суддів не вбачає.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Позивач у грудні 2017 року звернулась із заявою про вчинення злочину щодо обставин, які мали місце у 2009 році.

Права позивача, на порушення яких остання посилалася з нездійснення усіх належних дій у досудовому кримінальному проваджені, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України.

Належних і допустимих доказів спричинення позивачці моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб прокуратури Харківської області та розміру такої шкоди матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської обласної прокуратури Кравченко А. - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, про стягнення компенсації моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова