ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/6214/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Герман Я.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 травня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Вольська-Тонієвич О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 25.04.1999 року по 30 травня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу дочка залишились проживати разом із нею, однак відповідач сплачував за рішенням суду аліменти на її утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дочці ОСОБА_3 виповнилося 18 років, у зв`язку із чим з відповідача припинено стягнення аліментів. Однак, повнолітня ОСОБА_3 і надалі потребує матеріального утримання з боку обох батьків.

Зазначала, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання в Люблінському католицькому університеті ім.Яна Павла ІІ, факультет гуманітарних наук, спеціальність: культурний туризм. Незважаючи на те, що передбачений термін завершення навчання 30.09.2022 року, дочка планує продовжити навчання на денній формі й після завершення магістратури за спеціальністю культурний туризм.

____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/762/21

У зв`язку із навчанням, ОСОБА_4 проживає в Любліні (Польща), де винаймає квартиру. Щомісячна вартість за оренду квартири становить 12302грн. Крім того, дочка витрачає кошти на проїзд в міському транспорті, оплату інтернету, мобільного зв`язку, придбання продуктів харчування, одягу тощо. Через навчання на денній формі, вона не може працювати та заробляти додаткові кошти. Дочка неодноразово зверталася до батька з проханням надавати їй матеріальну допомогу, однак він відмовився.

Наскільки їй відомо, ОСОБА_2 матеріально забезпечений та має можливість сплачувати аліменти, пов`язані з навчанням дочки. Відповідач має карту поляка та постійно виїжджає до Польщі на заробітки. Крім того, він отримує пенсію за вислугою років. Непрацездатних батьків та неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає.

З врахуванням змінених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на користь повнолітньої ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 6500 гривень та додаткові витрати на дитину, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 5700 гривень, щомісяця з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані із користуванням послуг перекладача та сплатою судового збору за забезпечення доказів у справі, а також за надану професійну правничу допомогу.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 травня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення нею 23-річного віку. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права та задоволено частково позов в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь повнолітньої дочки у твердій грошовій сумі 2500 гривень, оскільки не зрозуміло з яких підстав виходив суд, що розмір аліментів в розмірі 6500 є завищеним. Тих коштів, які перераховуються пенсійним фондом із пенсії відповідача, не вистачає навіть на засоби гігієни для дівчини, не говорячи за все решта.

Посилається на те, що щомісячне утримання дочки за кордоном, без врахування оплати оренди квартири складає 400 євро в місяць, що еквівалентно 13165 гривень, і з урахуванням рівності батьків, розмір аліментів у розмірі 6500 гривень є достатньо обґрунтованим. ОСОБА_4 проживає абсолютно самостійно від матері, не одружена, не працює оскільки є студенткою стаціонару і змушена нести витрати як на побутову хімію, на засобі гігієни, придбання ліків у випадку хвороби, оплату медичного страхування, транспортні витрати від місця проживання до університету, сплату інтернету та мобільний зв`язок.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявності коштів у відповідача на поїздки і перебування за кордоном, що не узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13.04.2021 року по справі № 308/4214/18, оскільки суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення у нього витрат, що перевищують його заробіток, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Щомісячні витрати відповідача явно перевищують розмір його пенсії (4780 (розмір пенсії) -1400 (аліменти на дітей) =3380 (витрати на утримання сім`ї +поїздки (1000 гривень вартість квитка в один кінець, так як постійно виїжджає в Польщу, має карту поляка) та проживання у Любліні (житло + харчування)), що судом не було враховано.

Посилається на те, що при визначенні розміру аліментів суд мав врахувати матеріальне становище дитини, яке повністю залежить від її матеріального становища, а саме наявності у неї кредитів, які вона вимушена була брати в банках для належного утримання неповнолітнього сина, наявності заборгованості по сплаті комунальних платежів.

Вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого дійшов правильного висновку в частині щодо задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, однак не вірно визначив розмір, в якому мають стягуватися аліменти, а тому рішення суду в цій частині просить скасувати та прийняти рішення про стягнення аліментів на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 6500 гривень, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дочкою 23 річного віку. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.05.2021 року оскаржується в частині визначення розміру аліментів на повнолітню ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в іншій частині не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має можливість належним чином утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання та не може увесь тягар по утриманню дочки перекласти на позивачку, однак позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження працевлаштування відповідача в Польщі та отримання там значного доходу. Факт перетину відповідачем державного кордону України не може свідчити про працевлаштування відповідача, а тільки вказує на те, що у нього є кошти для таких поїздок.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, вважає їх правильними та обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 травня 2005 року було розірвано (а.с.11,13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.12).

На підставі виконавчого листа, виданого 12.05.2004 року Овруцьким районним судом Житомирської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2003 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка сторін досягла повноліття, у зв`язку із чим, стягнення з відповідача аліментів припинено (а.с.14).

Втім, ОСОБА_3 і надалі потребує матеріального забезпечення з боку обох батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 навчається на денній, бюджетній формі навчання у Люблінському католицькому університеті ім. Яна Павла ІІ, факультет гуманітарних наук, спеціальність: культурний туризм. Передбачений термін завершення навчання 30.09.2022 (а.с.16).

З договору оренди житлового приміщення вбачається, що ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 , та орендна плата складає 1600 злотих щомісяця

У зв`язку із навчанням ОСОБА_3 також несе витрати на щоденний проїзд у міському транспорті, харчування, придбання підручників, канцелярські товари, тощо.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт вважає, що у відповідача наявні витрати, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ОСОБА_2 не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Посилається на те, що відповідач працює і отримує дохід, що не обліковується державою, оскільки в основному працює у Польщі, має карту поляку і неодноразово перетинав державний кордон.

На спростування вищезазначених доводів, колегія суддів зазначає, що погоджується із висновком суду першої інстанції, про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджували вказані обставини, зазначені позивачкою, а перетин відповідачем кордону не свідчить про його працевлаштування в іншій країні та отримання значного доходу.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На виконання вищезазначених вимог, матеріали справи не містять належних доказів, які б дали суду право не обмежуючись розміром заробітку (доходу) платника аліментів, встановити наявність у нього витрат, що перевищують офіційний заробіток, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело їх походження.

Суд першої інстанції з врахуванням вимог закону, підтверджених та досліджених доказів, з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін, витрат ОСОБА_3 пов`язаних із навчанням, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 2500 гривень буде належним розміром забезпечення зі сторони батька, не порушуючи прав останнього.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини за кордоном, при наявності можливості проходження навчання у закладах освіти на території України, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів на думку колегії суддів, сприятиме належному забезпеченню потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що судом першої інстанції стягнуто на користь позивача недостатній розмір аліментів, без встановлення суттєвих обставин, які свідчать про необхідність їх збільшення, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував інтереси дитини, матеріальне становище сторін та обов`язок обох батьків утримувати дитину, а тому обґрунтовано визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо розподілу судових витрат, то такі не підлягають стягненню, оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 липня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк