Справа № 490/5633/19
н/п 2-о/490/109/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., заявниці ОСОБА_1 , представниці заінтересованої особи Долганюк Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в Миколаївській області, станом на 24.08.1991 року та по сьогоднійшній день.

В обґрунтування вимог посилається на те, вона народилася та постійно проживала разом зі своєю мамою - ОСОБА_2 у селі Новокрасне, Арбузинського району Миколаївської області. В 2001 році мати загинула, а всі документи, були знищенні під час пожежі.

В подальшому, вона звернулась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо отримання паспорта громадянина України. За її заявою проведено перевірку, встановлено особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Відтак, отримати паспорт громадянина України без звернення до суду заявниця не може.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 10.07.2019 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

12.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.02.2021 року прийнято вказану заяву до розгляду.

18.11.2019 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення від представниці заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, де вона просить відмовити у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України в неповнолітньому періоді станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час. Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що заявниці на момент 1991 року було 3 роки, а отже перебувала у неповнолітньому віці, тому для підтвердження юридичного факту його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України від неї повинні бути надані відомості стосовно її батьків, тобто конкретно де вони проживали в Україні, за якою адресою, чим це підтверджується (будинкова книга, погосподрська книга, довідка з місця роботи батьків, військовий білет батька ОСОБА_3 ); де батьки працювали, чи мають записи в трудових книжках, чи відвідувала неповнолітня Заявниця школу.

Жодного документу, що б підтверджував постійне та безперервне проживання на території України Заявниці станом на 24.08.1991 рік та станом на 13.11.1991 рік суду не надано.

Довідку виконкому Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 14.03.2018 року № 310 вважає такою, що не підтвержує факту проживання заявниці на території України в оскаржуваний період, а тому не може бути належним доказом по даній справі.

12.04.2021 року представницею заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області надані додаткові письмові заперечення. Додатково до аргументів наведених в наданих раніше запереченннях від 18.11.2019 року, представницею заінтересованої особи вказано на безпідставність вимог заявниці про встановлення факту постійного проживання на території України по 2021 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримала, просила встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та по сьогоднішній день.

Представниця заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області - Долганюк Ю.Ю., в судовому засіданні підтримала позицію наведену в письмових заперченнях від 18.11.2019 року та додаткових письмових запереченнях від 12.04.2021 року, заперечувала проти встановлення факту про який просить заявниця.

Заслухавши доводи заявниці та представниці заінтересованої особи, пояснення свідка, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

12 листопада 1988 року Виконавчим комітетом Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області складено актовий запис за №34 про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

З копії Довідки Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 26.03.2019 року за вихідним № 2/1-1547, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що заявниця зверталась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області з заявою щодо відсутності паспорта. Проведеною перевіркою було встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Згідно довідки від 14.03.2018 року №310 Виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1991 по 1995 рр., але офіційно підтвердити її місце проживання виконком селищної ради не має можливості в зв`язку з тим, що погосподарські книги сільської ради за період з 1991-1995 роки не збереглися.

На підставі погосподарської книги №9 Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області за 1996-2000 роки виконкомом Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області видана довідка від 14.03.2018 року № 312, в тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області в період з 1996 по 2000 рр.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 НОМЕР_1 від 16.02.1993 року, яка є рідною сестрою заявниці, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Новокрасному Арбузинського району Миколаївської області, батьками зазначені ОСОБА_4 (національність українець) та ОСОБА_2 (національність українка).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 виданий 28.08.1997 року) пояснила, що в 1990 році переїхала з Молдавії в село Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області для постійного проживання. Проживає по АДРЕСА_1 , по сусідству, через три будинки, від будинку де проживала сім`я АДРЕСА_2 .

Мати та бабуся заявниці працювали на фермі доярками, а батько скотником.

Заявниця ОСОБА_1 до дитячого садочку не ходила та постійно гралася разом з її - ОСОБА_6 , дітьми. Спочатку помер батько заявниці, а в 2001 році і мати заявниці. Після чого дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_5 забрали до дитячого інтернату.

Стверджує, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживала разом з батьками в селі Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області.

Відповідно до статтей 15 та 16 Цивільного кодексу України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати із співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до п. 10 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", який затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), 10. Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Статетю 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані та судом отримані належні, достовірні, допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, факт про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи. При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянкою іншої держави матеріали справи не містять.

За такого, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 258, 263-265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; народженої в Миколаївській області), заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів 5-а, код ЄДРПОУ 37844163) про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін