СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10197/20

пр. № 2/759/1051/21

08 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Заставнюк О.О.

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просила стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 200 000,00 грн. за належну Ѕ частину автомобіля марки «Lexus RX 350», д/н НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який зареєстрований на ОСОБА_2 , яка належить їй на праві власності.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що між нею та відповідачем 16.03.2013 року було зареєстровано шлюб. За період шлюбу у сторін народилося двоє дітей. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме автомобіль марки «Lexus RX 350», д/н НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який було продано відповідачем в процесі розірвання шлюбу без її згоди. Кошти з продажу вказаного автомобіля відповідач витратив на свої потреби. Оскільки відповідач відмовляється добровільно визнати належну частку спільного рухомого майна просить провести поділ у судовому порядку. Відповідно до сайту «аuto.ria.com» середня ринкова вартість автомобіля марки «Lexus RX 350», 2007 року випуску становить 400 000,00 грн. Очевидним є той факт, що автомобіль,який є предметом спору, є річчю неподільною, оскільки останній не можна поділити без втрати його цільового призначення. А тому просить стягнути грошову суму за належну їй Ѕ частку на праві спільної сумісної власності у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2020 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Святошинскього районного суду м. Києва від 16.07.2020р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на ті обставини,що автомобіль було продано під час перебування сторін у шлюбі та кошти витрачено спільно на потреби сім`ї. Шлюб сторін було розірвано у вересні 2020 року.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Відділом реєстарції актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 280/а.с.9/.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 22.10.2019року придбав автомобіль марки «Lexus RX 350», д/н НОМЕР_1 , 2007 року випуску/а.с. 12-14/.

20.11.2019 року вказаний автомобіль було продано ОСОБА_4 /а.с.15/.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, викладеними в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, матеріали справи не містять та суду не надано доказів, що спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_2 без згоди дружини та, що кошти отриманні від продажу не було використано в інтересах сім`ї. Також слід зазначити, що суду не надано відомостей про те, що на даний час шлюб сторін розірвано, але з пояснень сторін встановлено, що вересні 2020р. шлюб розірвано. А спірний автомобіль відчужено у грудні 2019року..

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.2,4,5,81,263,265,273 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року , суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко