Справа № 521/5122/21
Провадження № 2/521/3105/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації, -

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані вона та її мати, а також відповідач по справі, ОСОБА_2 , який являється сином її брата ОСОБА_3 . Відповідач з моменту народження і по теперішній час проживає разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того зазначала, що відповідач ніколи не проживав в спірній квартирі і на даний момент не проживає, що підтверджується відповідним актом, у зв`язку із чим вона неодноразово зверталася до відповідача щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, однак відповідач ігнорує відповідну її вимогу. За даних обставин вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідні обставили слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 31.07.2013 р. ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 5)
Вищезазначене підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2013р. (а.с. 6)
Як зазначає позивач у своєму позові, та підтверджується матеріалами справи, в спірній квартирі окрім відповідача, який є її племінником (син її брата), зареєстрована її матір ОСОБА_4 . (а.с. 9,10,)
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Судом встановлено, що позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише в 2013році, а реєстрація відповідача в даній квартирі відбулася в 1998 р., таким чином випливає, що реєстрація відповідача відбулася за згодою колишнього власника квартири.
Отже право відповідача на користування спірною квартирою виникло за згодою колишнього власника квартири.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Таким чином, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.
Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.
Права відповідача, який не є власником спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача.
Крім того, зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно акту від 26.03.2021р., складеного сусідами позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , підписи яких завірено головою ОСББ «Академіка Філатова 4 корп. А» Іванча В.Ю., відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав та і в даний момент не проживає в квартирі АДРЕСА_1 . (а.с. 8)
Окрім того в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , повідомила суд, що відповідач являється її онуком, та коли він закінчував школу і вступав до університету йому необхідно було прописатися, а тому вона його прописала в належній, на той час, їй квартирі. Після цього вона його ніколи не бачила, він до неї не приходив та не навідував. Комунальні послуги за нього сплачувала, згодом просила його виписатися з квартири, проте він їй повідомив, що на це у нього не має часу. Також їй відомо, що її онук проживає разом із батьками за адресою: АДРЕСА_4 . Його речей в квартирі ніколи не було, вселятися до квартири не намагався. Відповідача не бачила більше 10 років.
Свідок ОСОБА_5 , повідомила суд, що в будинку АДРЕСА_5 проживає 18 років, знає колишню власницю квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_8 та позивач у справі являється її донькою, та допомагає ОСОБА_9 , навідує її та приносить продукти харчування. Віра в квартирі проживає одна. Відповідача бачила лише на фото, його речей в квартирі не бачила. Зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що ОСОБА_11 відповідача не бачила більше 8 років, він не привітав бабусю з днем народження, якій виповнилося 88 років. Також повідомила, що їй відомо, зі слів ОСОБА_10 , що відповідач грошових коштів на оплату комунальних послуг не надавав. Відповідача ні разу не бачила.
На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.
Заявлений позивачем спосіб захисту своїх прав є обґрунтований та підлягає задоволенню.
При цьому, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації, яким в даному випадку є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.
На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 95, 263-265, 268, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Встановити порядок виконання рішення суду, яке після набрання ним законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 16 липня 2021р.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН