Справа № 361/716/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8529/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Радзивіл А.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Войнової Тетяни Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Радзівіл А.Г., у цивільній справі № 361/716/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, а також на те, що ОСОБА_2 разом з їхнім спільним сином, без його дозволу як батька, виїхала до Російської Федерації та перебуває там до теперішнього часу, що перешкоджає його спілкуванню з сином та порушує його батьківські права, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним.

УхвалоюБроварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Войнова Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про те, що відповідачка звернулася з аналогічним позовом до Нікулінського районного суду м. Москви, а остання не надала суду належних та достатніх доказів на спростування вказаної обставини. Судом не вірно застосовано положення п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки суб`єктний склад учасників справ, які знаходилися на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області та Нікулінському районному суді м. Москви є різним. Крім того, предмет та підстави таких позовів відрізняються, а вимога про визначення місця проживання дитини з батьком, що заявлена позивачем в Броварському міськрайонному суді Київської області, та вимога про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що заявлена відповідачкою в Нікулінському районному суді м. Москви, є взаємовиключними. Вважає, що справа про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком повинна розглядатися на території України за законодавством України.

30 червня 2021 року адвокат Мостовенко Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що суд першої дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , оскільки в провадженні іншого суду перебувала справа із спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав. Звертає увагу на те, що 14 квітня 2021 року Нікулінським районним судом м. Москви ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яким розірвано шлюб між ними та визначено місце проживання їх сина ОСОБА_3 разом з матір`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Войнова Т.М. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Мостовенко Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. При цьому суд виходив з того, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядається в Нікулінському районному суді м. Москви.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).

22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України.

Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Частиною другою статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Частиною першою статті 22 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах у випадку порушення провадження в справі між тими ж сторонами, про той же предмет і на тих же підставах у судах двох Договірних Сторін, компетентних відповідно до цієї Конвенції, суд, що порушив справу пізніше, припиняє провадження.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 28 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

З наданої ОСОБА_2 копії позовної заяви, вбачається, що вона 18 січня 2021 року також звернулася до Нікулінського районного суду м. Москви з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

05 лютого 2021 року ухвалою Нікулінського районного суду м. Москви прийнято до провадження вказану позовну заяву,справа призначена до розгляду.

Таким чином, на час відкриття провадження у даній справі - 05 березня 2021 року,на розгляді Нікулінського районного суду м. Москви вже перебував спір між ОСОБА_1 таОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Аналогічні висновки були викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 756/9611/16-ц.

Крім того, в судовому засіданні апеляційним судом було з`ясовано, що 14 квітня 2021 року Нікулінським районним судом м. Москви вже було ухвалене рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відповідно до якого розірвано шлюб між ними та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 . Вказані обставини виключають можливість продовження провадження в даній справі.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Войнової Тетяни Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року

Суддя-доповідач

Судді