ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/1753/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Мамчин П.І.),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 25 липня 1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

07 листопада 2016 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб між сторонами розірвано. Відповідач щомісячно добровільно сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 3000 гривень.

Розмір стягуваних аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та оздоровлення.

Зазначала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, так як його офіційний дохід складає орієнтовно 18400 гривень.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку.

Враховуючи те, що вона одна не може забезпечити такий рівень, так як однієї її заробітної плати не вистачає на її утримання та утримання дитини, оплату комунальних послуг, вирішення інших побутових та життєвих питань, а батько дитини, який окрім заробітної плати також отримує і пенсію з вислугу років в

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/669/21

розмірі 5200 гривень, тому має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 3000 гривень.

Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) починаючи від дня пред`явлення позову до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що висновки викладені в рішенні суду не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, а тому рішення суду в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції в повному обсязі не було досліджено докази надані відповідачем, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що він утримує свого батька похилого віку не має. жодного доказу на підтвердження розміру пенсії батька, місця його проживання, хвороби та необхідності його утримання. Крім цього як вбачається з довідок, наданих відповідачем суду про отримувану ним пенсію та заробіток за основним місцем роботи він не має інших утриманців, так як відрахувань ніж 3000 гривень, які він добровільно сплачував на утримання сина немає.

Посилається на те, що при визначенні розміру аліментів суд мав врахувати матеріальне становище дитини, яке повністю залежить від її матеріального становища, а саме наявності у неї кредитів, які вона вимушена була брати в банках для належного утримання неповнолітнього сина, наявності заборгованості по сплаті комунальних платежів.

Вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого дійшов правильного висновку в частині щодо задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак не вірно визначив розмір, в якому мають стягуватися аліменти, а тому рішення суду в цій частині просить скасувати та прийняти рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що доводи зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими і не підлягають до задоволення.

Вказує на те, що судом надано належну оцінку наданими сторонами доказам з врахуванням вимог ст.182,183 СК України, стосовно щомісячного доходу, щомісячних обов`язкових витрат, врахував наявність осіб, які знаходяться на утриманні відповідача. Під час розгляду справи позивачем не було надано жодних заперечень щодо поданих ним доказів, хоча мала всі процесуальні права заперечувати, спростовувати, наводити аргументи і подавати свої докази у спростування наведених доводів та обставин справи.

Зазначає, що з наданих позивачкою доказів про наявність боргів у різних установах не вбачається цільове призначення цих коштів, відсутні документи, які б підтверджували спрямування зазначених коштів на потреби дитини.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), враховуючи, що платник аліментів є фізично здоровою, працездатною особою, має на утриманні батька похилого віку, а тому суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання спільної дитини аліментів частково, а саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів).

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1992 року, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року (а.с.15-16).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьком дитини вказаний відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02 березня 2004 року (а.с.13).

Позивачка ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с.12, 14).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років, яка станом на 01.03.2021 року становить 3577,50 грн. (а.с.32).

Як вбачається з довідки про доходи від 09 березня 2021 року ОСОБА_2 працює на посаді начальника відділу Управління поліції охорони в Сумській області та загальна сума доходу за період з березня 2020 року по лютий 2021 року без урахування аліментів становить 161048,77 грн. (а.с.38).

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік установлений у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень.

Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років на час звернення до суду становить не менше 1197,50 гривень.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх заробітків (доходу) відповідача, посилаючись на достатній матеріальний стан відповідача, який зможе сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж три тисячі гривень, які він сплачував добровільно, оскільки такий розмір аліментів не може забезпечити належний рівень життя їхнього сина.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів на думку колегії суддів, сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що її заробітної плати в розмірі 10770 гривень щомісячно, не вистачає на потреби сина, оскільки має в наявності споживчі кредити, заборгованість по сплаті комунальних платежів, тому на її думку стягнення аліментів у визначеному нею розмірі не позбавить відповідача належного рівня життя і забезпечить неповнолітній дитині можливість його нормального розвитку.

Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, оскільки вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає положенням частини п`ятої статті 183 СК України з урахуванням всіх обставин справи та наданих доказів.

Як вбачається із довідки про доходи ОСОБА_2 (а.с.42) загальна сума доходу за період з березня 2020 року по лютий 2021 року без урахування аліментів становить 161048 гривень 77 копійок, з довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що загальну сума її доходу за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року становить 66445 гривень 70 копійок.

Оскільки стаття 141 СК України передбачає рівність батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, колегія суддів зазначає, що ј частина заробітку від доходу батька та ј частина від доходу матері, буде достатньої сумою, яка зможе забезпечити дитині належний рівень життя.

Наявність у апелянта кредитної заборгованості та заборгованості за комунальні послуги, не є тими обставинами, які впливають на розмір стягуваних аліментів, так як аліменти сплачуються на потреби дитини, а ОСОБА_1 не доведено того факту, що дані кошти були потрібні для забезпечення інтересів дитини.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що судом першої інстанції стягнуто на користь позивача недостатній розмір аліментів, без встановлення суттєвих обставин, які свідчать про необхідність їх збільшення, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував інтереси дитини, матеріальне становище сторін та обов`язок обох батьків утримувати дитину, а тому обґрунтовано визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 липня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк