Головуючий у І інстанції Комаревцева Л.В.
Провадження №22-ц/824/6767/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня2021року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової (Шавель) Олесі Володимирівни, стягувач: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової Олесі Володимирівни щодо виданого 09 лютого 2021 року у виконавчому провадженні №27289722 Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва №2-2352 від 20 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 року і до досягнення дитиною повноліття загальним розміром станом на 01.02.2021 на суму 79 264,94 грн.; визнати незаконним та скасувати розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів, виданий 09 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні №27289722 за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва №2-2352 від 20.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, визначеної за період з вересня 2015 року по січень 2021 року, загальна сума заборгованості за яким станом на 01.02.2021 рокускладає 79 264,94 грн.; визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 , винесену09 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні №27289722 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 79 264,94 грн.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_2 посилався на те, що вищевказаний складений державним виконавцем Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 09.02.2021 року складений з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий розрахунок у вказаній довідці проведено без урахування того факту, що ухвалами, постановленими Дарницьким районним судом м. Києва від: 19 квітня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 09 жовтня 2019 року за наслідками розгляду поданих ним скарг на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, встановлено, що скаржник, як платник аліментів,не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, й ним, як платником аліментів, надано всі платіжні документи про щомісячну сплату грошових коштів у рахунок сплати аліментів на дитину у вказаний період.

Водночас державним виконавцем такі платіжні документи не враховані при розрахунку заборгованості, незважаючи на його звернення та надані докази про сплату коштів у рахунок сплати аліментів за період, коли він втратив роботу й не працював.

Заявник не може погодитися із проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості, оскільки останній наразі може використовуватися стягувачем у недобропорядній меті - щодо застосування до нього, як платника аліментів пені на суму заборгованості по таким аліментах.

На думку ОСОБА_2 , заборгованості по сплаті аліментів немає, проте державним виконавцем така заборгованість нарахована, тому складеннядержавним виконавцем оскаржуваного розрахунку заборгованості за аліментами суперечить Закону України «Про виконавче провадження», правилу, визначеномустаттею 195 СК України щодо розрахунку заборгованості по аліментах та порушує його права, як сторони виконавчого провадження - платника аліментів, що є підставою до визнання неправомірними дій державного виконавця по складанню розрахунку заборгованості по аліментам, скасування самого розрахунку, а також визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника, постановленої державним виконавцем 09.02.2021 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від стягувача ОСОБА_3 , остання проти задоволення скарги боржника ОСОБА_2 заперечила та просила залишити її без задоволення.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Стягувач ОСОБА_3 в апеляційному суді заперечила проти задоволення скарги ОСОБА_2 та просила ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2021року залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з 25 червня 2011 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2352, виданого 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року й до повноліття дитини.

Відповідно до складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості від 09 лютого 2021 року (том 1, а.с.9-10) за період з вересня 2015 року по січень 2021 року борг по аліментах скаржника становить 79 264,94 грн.

Скаржник не погодився з визначеним боргом, оскільки вважає, що розрахунок у вказаній довідці проведений без урахування обставин, встановлених ухвалами суду від: 19 квітня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 09 жовтня 2019 року, в мотивувальних частинах яких містяться висновки про відсутність у боржника боргу по аліментам.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад верховенства права: обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до положень ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Пунктом 4 розділу XVI "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійсненні відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 у період з вересня 2015 по серпень 2018 року включно, а також з лютого по липень 2020 року включно не працював, а тому розмір заборгованості зі сплати аліментів визначався виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як це передбачено частиною другою статті 195 Сімейного кодексу України; у період з вересня 2018 року по січень 2020 року включно працював (довідка Державного університету телекомунікацій від 27.02.2020 № 01/425), а тому розмір аліментів визначався державним виконавцем у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, державним виконавцем враховано, що ОСОБА_2 у жовтні 2015 року погасив заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2009 по вересень 2015 року у розмірі 24 313,84 грн. відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва, а у листопаді 2019 року погасив заборгованість зі сплати аліментів за попередній період у розмірі 7 436,30 грн., що відображено у розрахунку заборгованості від 09.02.2021 року. Вищенаведені відомості зазначені у відповіді старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. від 13.06.2021 року на звернення стягувача ОСОБА_3 (том 1, а.с.198).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості, оскаржуваний заявником, складений державним виконавцем з дотриманням вимог закону та з урахуванням всіх платежів, здійснених платником, і наявності підстав для його скасування ОСОБА_2 не доведено.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановивши, що оспорюваний розрахунок заборгованості по аліментам складено на підставі даних органів статистики щодо середньомісячної заробітної плати по м. Києву (за періоди, коли заявник доходів не одержував), та відомостей та документів, що відображають отримання боржником доходу та сплату ним аліментів, отриманих від боржника (за інші періоди - коли заявник одержував доходи), доказів на спростування наявного у виконавчому провадженні розрахунку заборгованості по аліментам заявник не надав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги ОСОБА_2 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги заявника зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні. Доказів, належних та допустимих, які б підтвердили, що державний виконавець при складанні розрахунку заборгованості по аліментам вийшов за межі повноважень та порушив вимоги закону в частині порядку складання таких розрахунків, апелянтом до апеляційної скарги не долучено, відтак колегія суддів позбавлена можливості провести перевірку правильності складання державним виконавцем оскаржуваного розрахунку.

При цьому, посилання апелянта на те, що судовими рішеннями в інших справах встановлено факт відсутності у нього заборгованості по аліментам, колегією суддів відхиляються, оскільки підставою скасування розрахунку заборгованості по аліментам є порушення виконавцем встановленого законом порядку його складання, що не було предметом судової перевірки в цих інших справах. Тому, саме по собі посилання на відсутність заборгованості по аліментам у мотивувальній частині інших судових рішень, за відсутності доказів порушення державним чи приватним виконавцем порядку складання розрахунку заборгованості по аліментам, не є підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: