ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 646/3583/20

провадження № 22-ц/818/3726/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Єжова В.А.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «ВФ Україна» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , якою просило стягнути з відповідача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 7108,99 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПрАТ "МТС Україна", що з 23.05.2017 змінило свою назву на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг мобільного зв`язку №6686728/1.12643008 від 31.07.2013 на номер телефону НОМЕР_1 , тарифний пакет «Супер МТС без ПЗЗ». В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з 01.04.2017 по 31.04.2017 на вищевказану суму.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 7108,99 грн., а також суму судових витрат (судового збору) у розмірі 2102 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не було належним чином спростовано розрахунок позивача щодо обсягу наданих послуг та розміру заборгованості й не надано контррозрахунки заборгованості. Суд критично поставився до заперечень відповідача щодо того, що позивачем всупереч вимогам законодавства не було обмежено/зупинено користування послугами передачі даних в роумінгу після вичерпання коштів на рахунку, оскільки аналіз підпункту 32 пункту 39 Правил надання та отримання комунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, свідчить про те, що обов`язок скорочення послуг у випадку недостатності коштів на рахунку абонента може бути покладений на оператора лише у випадку наявності технічної можливості останнього обмежити надання послуг. Водночас, враховуючи те, що відповідач користувався за кордоном послугами іншого оператора, ніж позивач, можливість обмежити надання послуг самим позивачем була відсутня. На підставі викладеного суд вважав установленим, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за укладеним договором. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд відзначив, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що вона була розрахована за період з 01.07.2017 по 30.04.2017. При цьому за заявою ПрАТ «ВФ Україна» був виданий судовий наказ від 08.04.2020 по справі №646/2082/20, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» було стягнуто заборгованість за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 в розмірі 7108,99 грн. та судовий збір в сумі 210,20 грн. 07.05.2020 ухвалою суду зазначений судовий наказ був скасований за заявою ОСОБА_1 . Суд першої інстанції виходив з того, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, а отже, подання ПрАТ «ВФ Україна» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом (далі - ЦПК) України, перериває перебіг строку позовної давності, що свідчить про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 не надав жодних доказів на підтвердження того, що такі послуги були ним надані відповідачу і саме на визначену суму. Також позов було подано 15.06.2020 щодо стягнення заборгованості, яка нібито утворилась у квітні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Позиція суду щодо переривання строку позовної давності зверненням ПрАТ «ВФ Україна» до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 тієї ж заброргованості суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.07.2020 по справі №712/8916/17.

Також апелянт зазначає, що він є інвалідом ІІ групи безстроково, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

Представником ПрАТ «ВФ Україна» Фесенко А.М. поданий відзив на апеляційну скаргу, яку вона просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 змінило назву на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг мобільного зв`язку №6686728/1.12643008 від 31.07.2013 на номер телефону НОМЕР_1 . Згідно п. 3.3 указаного договору рахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує готівкою, перераховуючи на поточний рахунок оператора або кредитною картою в національній валюті України. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Тобто, останній рахунок № НОМЕР_2 від 31.07.2017 за послуги, що були надані за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 7108,99 грн. Повинен був бути сплаченим до 15.08.2017. З 16.08.2017 право позивача є порушеним та розпочався перебіг позовної давності.

Представник позивача вважає, що висновки Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 по справі №712/8916/17 стосуються інших обставин справи, оскільки в тому випадку у видачі судового наказу було відмовлено, а отже, викладені в указаній постанові висновки не можуть застосовуватися до даних правовідносин. Крім того, позов подано 18.06.2020, тобто відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка існувала на час його подання, а отже, позивачем не порушено строків позовної давності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом установлено і не заперечується сторонами, що між ПрАТ «МТС Україна» (Оператор), що з 23.05.2017 змінило свою назву на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 (Абонент) був укладений договір про надання послуг мобільного зв`язку №6686728/1.12643008 від 31.07.2013 на номер телефону НОМЕР_1 , тарифний пакет «Супер МТС без ПЗЗ» (а.с. 6-7).

Згідно розділу 1 указаного договору, оператор надає замовлені абонентом згідно з договором послуги мобільного зв`язку (далі - послуги) в межах України згідно відповідної ліцензії щодо надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється роумінг-партнерами оператора. Загальні умови та порядок надання послуг встановлюються згідно законодавства, регламентуються Умовами користування, які є невід`ємною складовою частиною договору та розміщені на сайті www.mts.com.ua.

Розділом 5 договору визначені обов`язки абонента. Так, абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні від мережі мобільного зв`язку оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку (збереження номеру при тимчасовому відключенні від мережі сплачується і в тому випадку, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх рахунків або за заявою абонента). Фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом. Абонент зобов`язаний сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання раніше внесеного авансу; перед замовленням і використанням послуг оператора, а також контент-послуг ознайомитись з тарифами, а також іншою інформацією оператора та контент-провайдера; своєчасно поповнювати свій особовий рахунок авансовими платежами у відповідності з діючими тарифами на послуги. Абонент не звільняється від оплати наданих послуг, якщо з незалежних від оператора причин він не отримав рахунок. Абонент зобов`язаний систематично перевіряти інформацію, розміщену на сайті www.mts.com.ua.

Порядок розрахунків визначений розділом 6 договору. Зокрема, надання замовлених абонентом послуг здійснюється на умовах попередньої (авансової) оплати та/або наступної оплати (кредит) згідно з тарифами оператора, які є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунковим періодом є поточний календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів. Нарахування за надані послуги в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг оператора із забезпечення міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди, але не більше трьох розрахункових періодів. Розрахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує будь-яким доступним способом відповідно до законодавства. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Моментом оплати вважається надходження коштів на рахунок оператора.

Згідно п. 10.4 указаного договору, укладаючи договір абонент автоматично погоджується з повним та безумовним прийняттям положень договору/угод до нього та умов користування, затверджених оператором та оприлюднених на офіційному сайті www.mts.com.ua.

Згідно з наданим ПрАТ «ВФ Україна» розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за надані телекомунікаційні послуги у розрахунковий період 01.04.2017-30.04.2017 станом на 30.04.2017 (враховуючи ПДВ та ПФ) становить 7059,85 грн.; у розрахунковий період 01.07.2017-31.07.2017 станом на 31.07.2017 (враховуючи ПДВ та ПФ) становить 7108,99 грн. Вартість послуг міжнародного роумінгу у період 01.04.2017-30.04.2017 склала 5781,97 грн. (а.с. 5)

Викладене також підтверджується даними звіту по історії балансу за особовим рахунком ОСОБА_1 (а.с. 10).

Матеріали справи містять рахунок за телекомунікаційні послуги ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_3 за розрахунковий період 01.04.2017-30.04.2017, адресований ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість на 30.04.2017 (враховуючи ПДФ та ПФ) становить 7059,85 грн. Задля того, щоб зберегти на рахунку абонента позитивний баланс та запобігти відключенню у разі закінчення грошей на рахунку до кінця звітного періоду, ОСОБА_1 пораджено також сплатити рекомендований аванс, розрахований відповідно до вартості послуг, наданих йому за минулий місяць, що становить 8480,55 грн. Повідомлено, що рахунок підлягає оплаті в термін, передбачений договором (а.с. 11).

Також матеріали справи містять рахунок за телекомунікаційні послуги ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 за розрахунковий період 01.07.2017-31.07.2017, адресований ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість на 31.07.2017 (враховуючи ПДФ та ПФ) становить 7108,99 грн. Задля того, щоб зберегти на рахунку абонента позитивний баланс та запобігти відключенню у разі закінчення грошей на рахунку до кінця звітного періоду, ОСОБА_1 пораджено також сплатити рекомендований аванс, розрахований відповідно до вартості послуг, наданих йому за минулий місяць, що становить 72,04 грн. Повідомлено, що рахунок підлягає оплаті в термін, передбачений договором (а.с. 12).

Направлений позивачем рахунок на суму 7108,99 грн. відповідач не оплатив.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу ПрАТ «ВФ Україна» посилалося на те, що заборгованість ОСОБА_1 за надані позивачем послуги, починаючи з 01.04.2017 по дату звернення до суду із позовом, становить 7108,99 грн.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про телекомунікації», цим Законом регулюються відносини суб`єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Згідно із пунктом 68 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №295 (надалі - Правила), порядок оплати і форма розрахунків за послуги визначаються договором. Розрахунки за послуги можуть здійснюватися на умовах попередньої (авансової) та/або наступної оплати.

Відповідно до п. 6 статті 36 Правил, споживач зобов`язаний виконувати умови договору, в тому числі оплачувати отримані послуги.

Отже, обов`язок оплатити фактично надані оператором послуги, якими скористався абонент, покладається на відповідача, як умовами укладеного між сторонами договору, так і чинним законодавством.

Стаття 901 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 6, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За таких обставин, колегією суддів установлено, що ПрАТ «ВФ Україна» зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надавав відповідачу телекомунікаційні послуги згідно з умовами договору та принципами надання послуг міжнародного роумінгу. Надання таких послуг підтверджується тим, що ОСОБА_1 в договорі № 1.12643008 від 31.07.2013 замовив послугу «міжнародний роумінг», що згідно з п. 5.2 договору свідчить про фактичне використання абонентом цієї послуги (а.с. 6). На підтвердження надання указаних послуг позивачем також надано «Звіт по історії балансу за заданий період»; рахунки за телекомунікаційні послуги за період 01.04.2017-30.04.2017 і 01.07.2017-31.07.2017, з зазначенням інформації про надані послуги.

Разом з тим, відповідач зобов`язання по оплаті наданих послуг за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

При цьому, ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами, що перебуваючи у квітні 2017 року за кордоном, він не користувався послугами міжнародного роумінгу на вказану суму.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_1 як споживач телекомунікаційних послуг у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору отримав у квітні 2017 року послуги з міжнародного роумінгу, проте не оплатив їх, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність за відповідачем заборгованості за надані телекомунікаційні послуги перед позивачем станом на 31.07.2017 в сумі 7108,99 грн.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності є необгрунтованим, виходячи з такого.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Пунктом 6.2 укладеного між сторонами договору визначено, що у випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди, але не більше трьох розрахункових періодів.

Отже, включаючи до розрахункового періоду за 01.07.2017-31.07.2017 заборгованість за послугами, наданими у попередні розрахункові періоди (не більше трьох), а саме за період 01.04.207-30.04.2017, позивач скористався своїм правом, визначеним умовами укладеного договору, згоду з якими засвідчив своїм підписом ОСОБА_1 .

Надісланий ПрАТ «МТС Україна» Плітці В.О. рахунок за телекомунікаційні послуги за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 не є претензією про оплату заборгованості.

Отже, звернувшись до суду з даним позовом 18.06.2020 з вимогами про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, що утворилась станом на 31.07.2017 з включенням до розрахункового періоду за 01.07.2017-31.07.2017 заборгованості за послугами, наданими у період з 01.04.207 по 30.04.2017, на загальну суму 7108,99 грн., ПрАТ «ВФ Україна» не порушив трирічний строк позовної давності.

При цьому колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 зробила висновок про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявником (стягувачем) не може використовуватися згідно з частиною 2 статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини 2 статті 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

Таким чином, видача судового наказу від 08.04.2020 по справі №646/2082/20 за заявою ПрАТ «ВФ Україна» про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.07.2017 по 30.07.2017 в розмірі 7108,99 грн., згодом скасованого за заявою ОСОБА_1 , - не перервало загальної позовної давності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду у його мотивувальнй частині: позов слід задовольнити з підстав, викладених у даній постанові.

Також рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, виходячи з такого.

Згідно платіжного доручення № від 01.06.2020 ПрАТ «ВФ Україна» при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в розмірі 1891,80 грн. (а.с. 23). Також у прохальній частині позовної заяви ПрАТ «ВФ Україна» просило зарахувати судовий збір в розмірі 210,20 грн., сплачений при подачі заяви про видачу судового наказу (справа №646/2082/20).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 , серія НОМЕР_5 , термін дії - довічно (а.с.50), тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанцій.

Враховуючи викладене, сплачений ПрАТ «ВФ Україна» при подачі позову судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови та скасувавши в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» судового збору.

Судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» при зверненні до суду першої інстанції, в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 4 серпня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук