УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4434/21

Номер провадження 2-з/495/125/2021

26 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському Одеської заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 20» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна 20» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 20» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів та скасування рішення державного реєстратора.

23.07.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна 20» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, яка мотивована наступним.

12 листопада 2020 року на загальних зборах ТОВ «Україна 20» прийнято рішення про видачу гр. ОСОБА_1 господарської будівлі належної ТОВ «Україна 20» в рахунок майнового паю свідоцтво про право власності на майновий пай серії КАЗ № 1466 від 20.10.2020 року. Вказане рішення оформлене протоколом № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Україна 20» від 12.11.2020 року.

На підставі вказаного протоколу 23 листопада 2020 року укладено акт прийому-передачі спірного нерухомого майна між ТОВ «Україна 20» та відповідачем ОСОБА_1 .

Використавши вказані протокол від 12.11.2020 року та акт прийому-передачі від 23.11.2020 року, відповідач ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора Білгород-Дністровської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням державного реєстратора Білгород-Дністровської міської ради проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно господарську будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, пізніше керівництво ТОВ «Україна 20» після проведення перевірки документів, що слугували передачі спірного майна відповідачу ОСОБА_1 виявило ряд порушень порядку виділення майна, невідповідність виділеного майна структурі пайового фонду та підробку документів, які наданні відповідачкою ОСОБА_1 на загальних зборах учасників ТОВ «Україна 20».

Встановивши вказане учасники ТОВ «Україна 20» прийняли рішення про визнання нечинним протоколу № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Україна 20» від 12.11.2020 року та акту приймання-передачі від 23.11.2020 року.

Так само учасники ТОВ «Україна 20» звернулись до правоохоронних органів, щодо обставин протиправного заволодіння майном та позбавлення особи її власності. За результатами вказаного звернення розпочате досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000155 від 10.04.2021 року.

Вказані обставини підробки документів відповідачкою ОСОБА_1 і як наслідок протиправне позбавлення майна ТОВ «Україна 20» стали підставою для звернення до суду задля відновлення порушеного права юридичної особи на вільне володіння та розпорядження власним майном.

Позивачем заявлені вимоги, щодо визнання недійсним та скасування протоколу № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Україна 20» від 12.11.2020 року та акту прийому-передачі спірного нерухомого майна між ТОВ «Україна 20» та відповідачем ОСОБА_1 , щодо передачі відповідачу ОСОБА_1 будинку (господарської булівлі) літ. «А» загальною площею за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора, щодо державної реєстрації вказаного нерухомого майна.

Заявник вказує, що враховуючи те що на час звернення до суду із вказаним позовом Відповідач не обмежений у можливостях здійснити відчуження спірного об`єкту нерухомості, що ускладнить виконання можливого рішення суду, ТОВ «Україна 20» звернулось до суду із клопотанням про забезпечення позову.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі № 643/12369/19, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії в тому числі реєстраційні, щодо спірного будинку (господарської булівлі) літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , належного відповідачу ОСОБА_1 , позивач обмежився лише зазначенням, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто позивач тільки припускає, що у разі задоволення позову можуть виникнути труднощі у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, позивачем не враховано, що арешт передбачає не лише заборону реалізації (відчуження) майна, а й заборону користування майном, що на думку суду є невідповідним заходом.

Разом з тим, розглядаючи заяву та додані до неї документи, суд пересвідчився, що між ТОВ «Україна 20» та ОСОБА_1 виник спір з приводу позбавлення позивача нерухомого майна та державної реєстрації за відповідачем на спірне нерухоме майно, яка, як заявляє позивач, проведена без відповідної правової підстави.

Водночас відповідач ОСОБА_1 , реалізуючи не обмежене право власності на спірне нерухоме майно, може створити позивачу ТВО «Україна 20» ризики у вигляді утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного майна на користь третіх осіб, у зв`язку з чим, суд вважає, що достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача, є захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна є.

При цьому, суд зауважує, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження будинку (господарської булівлі) літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , належного відповідачу ОСОБА_1 не виключає його з використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження не існує.

Частина 7 ст. 153 ЦПК України: в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З викладених підстав, вирішуючи питання щодо зустрічного забезпечення, суд вважає за необхідне не вимагати від позивача зустрічного забезпечення, оскільки обраний захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, не впливає на матеріальний стан відповідача, тобто, застосований вид забезпечення позову не може завдати відповідачу будь-яких збитків.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки. (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу відповідачіа на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом та може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд постановляє вказане рішення на підставі наявних матеріалах справи доказів.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву про забезпечення позову, в межах заявлених позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 20» (, місцезнаходження: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Козацьке вул. Центральна, 45) про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна 20» до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючій: АДРЕСА_2 ), державного реєстратора Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів та скасування рішення державного реєстратора задовольнити частково.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме: будинку (господарської будівлі) літ. «А», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної відповідачу ОСОБА_1 .

В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О.Боярський