Справа № 152/70/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 липня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/70/21

Провадження №2/152/105/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

15.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в сумі 9602,15 грн. при заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 24569,41 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.09.2009 року судом ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки у розмірі 210 грн. щомісячно, починаючи із 26.08.2009 року і до повноліття дитини, змінено спосіб стягнення аліментів: із 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 210 грн. щомісячно.

Проте, відповідач сплачував аліменти на утримання доньки нерегулярно, переховувався, оголошувався судом у розшук, допустив заборгованість по аліментних платежах.

Станом на січень 2021 року заборгованість по аліментах становить 24568,41 грн.

Так як донька ОСОБА_3 стала повнолітньою, але продовжує навчання, то нею подано позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до вимог ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка повинна сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір пені, відповідно до її розрахунку, складає 9602,15 грн.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 09.02.2021 року подав на електронну адресу суду відзив на позовні заяву ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в позові останньої (а.с.46-47).

Мотивуючи відзив, ОСОБА_2 зазначив, що не визнає позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, рішенням Шаргородського районного суду від 16.09.2009 року у справі №2-495/2009 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 210 грн. щомісячно.

Виконавчий лист знаходиться на виконанні у Кодимському РВ ДВС, де відкрито виконавче провадження №44067168 на підставі виконавчого листа від 15.04.2014 року, виданого Шаргородським районним судом. Аліменти стягнуто з 26.08.2009 року по 20.12.2020 року.

Рішення суду про стягнення аліментів у вказаному вище розмірі він виконував у повному обсязі.

Інших судових рішень про стягнення з нього аліментів у іншому розмірі немає. Про зміну суми стягнення по виплаті аліментів він не був повідомлений, тому вважає, що будь-якої заборгованості зі сплати аліментів немає.

Розрахунок заборгованості по аліментах №42-12330 від 24.12.2020 року, який видав державний виконавець Макогонюк О.Б., вважає безпідставним, так як у виконавчому провадженні наявні платіжні документи про сплату ним аліментів із передплатою, а з яких причин із липня 2018 року йому була змінена сума щомісячних виплат аліментів, він не повідомлений. Вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки, на його думку, виконавець не мав права самостійно, без судового рішення, змінювати щомісячну суму аліментів. Дії державного виконавця, які вважає неправомірними, він оскаржив у судовому порядку.

Крім того, 29.01.2021 року відповідач надіслав на електронну адресу суду додаткові пояснення (а.с.30-31, 32, 41, 44-45).

Узагальнено у вказаних додаткових поясненнях відповідач ОСОБА_2 заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_1 , не згоден із розрахунком заборгованості, проведеним державним виконавцем, а також із розрахунком пені по аліментах, проведеним ОСОБА_1 , оскільки постійно справно сплачував аліменти, які були визначені судовим рішенням. Також, з часу, коли його донька почала навчатися у вищому навчальному закладі, ним відкрито банківську карту у Приватбанку та передано доньці, на яку він здійснює переказ грошових коштів в сумі 700 грн.

У нього дійсно виникла незначна заборгованість по аліментах, що не пов`язано із ним особисто, оскільки він не слідкував за змінами в законодавстві, які вступили в силу у 2018 році, державним виконавцем його не повідомлено про зміну суми щомісячного аліментного платежу, а він сплачував, як законослухняний громадянин, визначений судовим рішенням розмір аліментів. Тобто, вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.

Також, просить витребувати пояснення доньки ОСОБА_3 .

Крім того, просить приєднати до справи докази (а.с.32, 41).

У додаткових поясненнях від 01.02.2021 року, що надіслані відповідачем на електронну адресу суду, останній зазначає, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала копію його паспорта та ідентифікаційного номеру, зробивши на них запис про те, що ці документи відповідають оригіналу. Однак, вважає, що ОСОБА_1 діяла незаконно. Паспорт громадянина України, виданий на його ім`я, є недійсним, так як у нього інший паспорт. Просить суд надати оцінку таким діям позивача.

01.03.2021 року відповідачем ОСОБА_2 на електронну адресу суду надіслано заперечення на клопотання (заяву) (а.с.77-78), в якому він просить відмовити у задоволенні клопотання його доньки ОСОБА_3 від 26.02.2021 року про те, що вона не отримувала від нього допомоги та ніколи з ним не спілкувалася і що проживає у с. Руданське з матір`ю.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 22.03.2021 року подала до суду клопотання (а.с.94). Узагальнено, в клопотанні позивач повідомила, що через мережу Інтернет виявила декларацію відповідача від 17.02.2021 року, яку подає суду для приєднання до справи. З декларації, на переконання позивача, вбачається, що ОСОБА_2 разом з дружиною придбав житловий будинок, отримав заробітну плату за основним місцем роботи за 2020 рік 171836 грн., має у власності разом із дружиною два автомобілі. Вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів у порядку, передбаченому ч.2 ст.197 СК України, а також не підлягають задоволенню його клопотання у відзиві.

2. Відповідач ОСОБА_2 не подавав клопотань, пов`язаних із розглядом справи, у порядку, встановленому ст.ст.182-183 ЦПК України, а подавав на електронну адресу суду додаткові пояснення, які містять, в тому числі, клопотання про приєднання доказів (а.с.30-31, 32, 41).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали суду від 28.01.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 02.03.2021 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки відповідно до частини сьомої статті 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, позивачеві відповідь на відзив у п`ятиденний строк, відповідачеві заперечення на відповідь на відзив у п`ятиденний строк (а.с.28-29).

Відповідачем відзив подано 09.02.2021 року, тобто у встановлений судом строк.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

2. Згідно із ухвалою суду від 02.03.2021 року, розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у означеній справі відкладено на 25.03.2021 року та направлено запит до Кодимського районного суду Одеської області про повідомлення про передачу за підсудністю до Шаргородського районного суду скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця, які полягають у неправомірному нарахуванні заборгованості по аліментах на підставі розрахунку державного виконавця від 24.12.2020 року №42-12330; направлено відповідний запит керівнику апарату Шаргородського районного суду про повідомлення про надходження до суду вказаної вище скарги ОСОБА_2 (а.с.84-85).

3. Відповідно до ухвали суду від 25.03.2021 року провадження у цій цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №503/133/21 за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність/дії органу примусового виконання щодо оскарження у порядку судового контролю за виконанням судових рішень розрахунку державного виконавця від 24.12.2020 року №42-12330 про заборгованість по аліментах (а.с.109-111).

4. Ухвалою суду від 25.06.2021 року поновлено провадження у цій цивільній справі зі стадії, на якій було зупинено, та в порядку, визначеному в ухвалі про відкриття провадження, тобто продовжено судовий розгляд у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, який призначено на 13.07.2021 року о 14 годині (а.с.126-127), про що повідомлено сторони (а.с.128, 129-130).

5. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження (а.с.28-29).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.01.2021 року.

Ухвала суду від 28.01.2021 року отримана сторонами: позивачем 04.02.2021 року (а.с.74), відповідачем 02.02.2021 року (а.с.73).

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін у встановлені судом в ухвалі про відкриття провадження строки, зокрема, позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, відповідач в строк для подання відзиву.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, з огляду на неподання сторонами у справі клопотань про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін у строки, визначені судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 у визначений в ухвалі від 28.01.2021 року строк подав відзив на позов (а.с.46-48), а також додаткові пояснення (а.с.30-31, 32, 41, 44-45).

Відтак, на переконання суду, сторони не були позбавлені реалізації процесуальних прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України, а також реалізували вказані права, в тому числі на подання заяв по суті та заяв з процесуальних питань, зокрема, відповідач, який скористався своїм процесуальним правом шляхом подання відзиву на позов, додаткових пояснень, письмових клопотань про приєднання доказів, а позивач, яка не подала відповіді на відзив, шляхом подання письмового клопотання про приєднання доказу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України.

6. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

7. Враховуючи, що сторонами подано всі докази, заяви по суті та з процесуальних питань, враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, то за таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, немає.

8. Під час судового розгляду означеної цивільної справи без повідомлення сторін судом розглянуто клопотання позивача та відповідача, які подані останніми впродовж судового розгляду.

Суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання позивача ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів цієї цивільної справи щорічної декларації відповідача ОСОБА_2 за 2020 рік від 17.02.2021 року (а.с.94, 95-98); клопотання відповідача ОСОБА_2 у формі додаткових пояснень про приєднання до матеріалів справи в якості доказів копії квитанції про переказ коштів, копії розрахунку заборгованості, свідоцтва про його шлюб, свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с.32, 34-40); копії паспорта відповідача (а.с.41, 42-43).

Суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_2 , викладене у додаткових поясненнях від 29.01.2021 року, про витребування пояснень повнолітньої доньки ОСОБА_3 з огляду на те, що означена цивільна справа розглядається у відсутності сторін, про що їм роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження і відносно чого сторони заперечень не висловили та у встановлені строки клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не подавали. Крім того, ОСОБА_3 не стороною у справі та у виконавчому провадженні про стягнення аліментів з відповідача, які стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання доньки сторін.

Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_2 , викладене у додаткових поясненнях від 01.02.2021 року, про надання судом оцінки діям позивача, яка приєднала до позову та засвідчила копію паспорту і РНОКПП відповідача, з огляду на те, що факт подання та засвідчення позивачем документів відповідача не входить до предмету спору, який розглядається у означеній цивільній справі.

До того ж, суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_2 про приєднання до справи документів, доданих ним до відзиву на позов: копії паспорта, копії довідки про реєстрацію місця проживання, копії судового рішення, копії виконавчого листа, копій свідоцтва про шлюб та двох свідоцтв про народження дітей, копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копії скарги на бездіяльність органу примусового виконання, копій реєстраційної картки, протоколу розподілу справи, трьох ухвал суду, витягу з реєстру боржників, розрахунків (а.с.49-70).

9. Суд вважає, що не підлягає розгляду у цій справі заява доньки сторін ОСОБА_3 , в якій остання повідомляє про обставини спілкування з відповідачем та про сплату останнім аліментів на її утримання (а.с.75) з огляду на те, що ОСОБА_3 не є стороною у цій цивільній справі, яка розглядається.

10. Суд вважає, що не підлягає розгляду у цій цивільній справі заперечення ОСОБА_2 на клопотання (заяву) (а.с.77-78), з огляду на те, що судом не розглядається заява ОСОБА_3 , на яку відповідачем подано вказане заперечення.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо відповідальності особи, зобов`язаної за рішенням суду сплачувати аліменти, яка настає за прострочення сплати аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені).

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13.10.2004 року, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.05.2005 року (а.с.56).

Позивач та відповідач мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час є повнолітньою, згідно із свідоцтвом про народження від 02.01.2003 року (а.с.8).

Також, вирішуючи спір суд встановив, що 16.09.2009 року Шаргородським районним судом Вінницької області постановлено судове рішення у справі №2-495/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відповідно до якого позов задоволено частково: зменшено розмір аліментів, присуджених рішенням Шаргородського районного суду від 13.07.2004 року у справі №2/754-2004 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено їх у розмір 210 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2009 року до досягнення дитиною повноліття; раніше виданий виконавчий лист відкликано (а.с.10).

Означене рішення набрало законної сили 07.10.2009 року (а.с.10).

15.04.2014 року за вказаним судовим рішенням від 16.09.2009 року, яке набрало законної сили, Шаргородським районним судом видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання до 20.12.2020 року (а.с.18).

За виданим 15.04.2014 року Шаргородським районним судом виконавчим листом Кодимським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито та здійснювалося виконавче провадження №44067168, що вбачається із розрахунку державного виконавця (а.с.13-16).

Вказані вище обставини сторонами у справі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Так, згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Проаналізовані вище докази не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які вони підтверджують.

24.12.2020 року за №42-12330 державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогонюком О.Б. проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, відповідно до якого заборгованість нарахована з розрахунку розміру аліментів 210 грн. на місяць, визначеному у виконавчому документі, яка почала виникати з вересня 2009 року (а.с.13-16).

Як зазначив державний виконавець, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ним проведено, керуючись вимогами п.3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.195 СК України, у відповідності до вимог виконавчого документу, квитанцій про сплату аліментів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 оскаржував до Кодимського районного суду Одеської області у порядку судового контролю за виконанням судових рішень вказаний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24.12.2020 року за №42-12330, проведений державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогонюком О.Б. (а.с.57-58).

Згідно із ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 03.02.2021 року, цивільна справа №503/133/21 за вказаною вище скаргою ОСОБА_2 направлена для розгляду за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.80-82).

24.03.2021 року за вказаною скаргою ОСОБА_2 відкрито провадження Шаргородським районним судом у справі №503/133/21 (а.с.106-107).

05.04.2021 року, згідно із ухвалою Шаргородського районного суду у цивільній справі №503/133/21 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, якою оскаржувався розрахунок заборгованості зі сплати відповідачем аліментів (а.с.115-121).

15.06.2021 року, згідно із постановою Вінницького апеляційного суду у справі №503/133/21, залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шаргородського районного суду від 05.04.2021 року, а ухвалу суду від 05.04.2021 року залишено без змін (а.с.122-125).

Відтак, ухвала Шаргородського районного суду від 05.04.2021 року у справі №503/133/21, на підставі якої судом відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його скарги, в тому числі, у скасуванні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.12.2020 року за №42-12330, який проведений державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогонюком О.Б., набрала законної сили 15.06.2021 року (а.с.121, на звороті).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24.12.2020 року за №42-12330, проведений державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогонюком О.Б., не скасований, тобто є чинним і є підставою для розгляду судом у цій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів, тому його слід взяти до уваги як підставу при розрахунку пені від несплачених аліментів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції».

Відповідно до розрахунку державного виконавця у виконавчому провадженні №44067168, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів нарахована з розрахунку розміру аліментів 210 грн. на місяць, визначеному у виконавчому документі, яка почала виникати з вересня 2009 року; у розмірі 972 грн. на місяць, починаючи з липня 2018 року до листопада 2018 року; у розмірі 1013,50 грн. на місяць з грудня 2018 року до червня 2019 року; у розмірі 1059 грн. на місяць з липня 2019 року до листопада 2019 року; у розмірі 1109 грн. з грудня 2019 року до червня 2020 року; у розмірі 1159 грн. на місяць з липня 2020 року до грудня 2020 року (а.с.13-16).

Також зазначеним розрахунком встановлено, що ОСОБА_2 має загальну заборгованість зі сплати аліментів за період з 26.08.2009 року по 20.12.2020 року у розмірі 23797,15 грн.

При цьому, суд не бере до уваги ствердження відповідача, що державним виконавцем безпідставно та неправомірно збільшено розмір сплачуваних аліментів, починаючи з липня 2018 року, оскільки вказана обставина також розглядалася судом під час судового розгляду справи №503/133/21, у якій суд встановив, що державний виконавець, який з липня 2018 року стягував аліменти у мінімальному гарантованому розмірі, встановленому СК України, діяв у межах своїх повноважень, встановлених ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» і судове рішення у цій справі (ухвала суду від 05.04.2021 року) набрало законної сили.

Так, частиною 1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розрахунок державного виконавця про заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, суд встановив наявність вини останнього у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Так, до ухвалення судового рішення від 16.09.2009 року про зменшення розміру аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 за рішенням суду від 13.07.2004 року у справі №2/825, відповідач, згідно із ухвалою Шаргородського районного суду, був оголошений у розшук як боржник та неплатник аліментів за виконавчим листом, виданим Шаргородським районним судом 25.08.2004 року у справі №2/825 (а.с.9).

З проведеного державним виконавцем Кодимського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №44067168 вбачається, що відповідач сплачував аліменти нерегулярно, допускав пропуски зі сплати аліментів впродовж одного, двох та трьох місяців підряд, починаючи з серпня 2009 року і до грудня 2020 року.

При цьому, доказів неможливості сплати аліментів періодично та у розмірі, визначеному судовим рішенням, а з липня 2018 року у мінімальному гарантованому розмірі, встановленому Сімейним кодексом України, і поважності причин несплати аліментів у повному обсязі, відповідач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, заперечуючи щодо позову ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 надав суду докази повторного одруження з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.55), та докази народження дитини у цьому шлюбі: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.54).

Проте, суд вважає, що повторне одруження позивача та народження у нього ще однієї дитини від іншого шлюбу, саме по собі не є безумовною підставою для несплати ним аліментів у строки та в порядку, визначеному судовим рішенням та СК України.

Повторний шлюб позивача та народження дитини від другого шлюбу, на переконання суду, не можна вважати такими обставинами, які погіршили його сімейний чи майновий стан та стали підставою для несплати періодично ОСОБА_2 аліментів, а також до виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

У відзиві відповідач не зазначив доказів та не додав їх до відзиву, які б свідчили, що він не отримував заробітну плату, не мав доходів, не був працевлаштований за станом здоров`я, тобто був неспроможний щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 .

Навпаки, з електронної щорічної декларації відповідача ОСОБА_2 від 17.02.2021 року, що подана за 2020 рік, вбачається, що він має місце роботи відділ поліцейської діяльності №1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області; отримав заробітну плату за основним місцем роботи у розмірі 171836 грн. за 2020 рік; сім`я відповідача має у власності житловий будинок, два автомобілі; дружина відповідача також працевлаштована і отримує заробітну плату за основним місцем роботи (а.с.95-98).

Тобто, на переконання суду, відповідач не був позбавлений можливості належно виконувати обов`язок та сплачувати аліменти, не допускаючи бездіяльності та виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 .

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Також, ОП ВС у згадуваній постанові звертає увагу на те, що ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватися судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Верховний Суд звертає увагу, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постанові від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20).

Враховуючи, що судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів, допускав бездіяльність несплату щомісячно аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості від 24.12.2020 року №42-12330, який не скасований, є чинним, враховуючи, що відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментів, і при розрахунку пені бере до уваги означений розрахунок заборгованості, проведений державним виконавцем (а.с.13-16).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зробила правовий висновок про порядок розрахунку пені.

ВП ВС зазначає, що з огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, ВеликаПалата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

ВП ВС зазначає, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Аналогічний правовий висновок щодо розрахунку пені зі заборгованості зі сплати аліментів зроблено Верховним Судом і в постанові від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20).

Суд звертає увагу на те, що позивачем ОСОБА_1 до матеріалів позову додано проведений нею розрахунок неустойки (пені) по аліментах з серпня 2009 року по січень 2021 року на дитину від 15.01.2021 року (а.с.19-22).

Згідно із проведеним позивачем розрахунком від 15.01.2021 року, загальний розмір пені становить з серпня 2009 року по січень 2021 року 9602,15 грн.

Відповідач, заперечуючи щодо позову ОСОБА_1 в цілому, власного розрахунку пені у відзиві не навів та до відзиву не додав.

Разом з тим, суд зауважує, що ОСОБА_1 нарахувала пеню за кожний місяць окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів, хоча у позові зсилається на обґрунтування здійсненого розрахунку пені саме вимогами ст.196 СК України.

Верховний Суд України у постанові від 16.12.2020 року у справі №182/7347/18 зазначив, що суд, згідно із принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

У даній справі спір між сторонами виник з приводу нарахування пені у зв`язку із виникненням заборгованості за аліментними платежами.

У спірних правовідносинах позивач зсилається на норму СК України, зокрема, ст.196 СК України, якою регулюється порядок нарахування пені у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, відтак суд погоджується, що саме вказаною нормою права потрібно керуватися для вирішення спору і у суду відсутні підстави самостійно здійснювати їх правову кваліфікацію та застосовувати інші норми матеріального та процесуального права.

Згідно із принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), під час розгляду справи суд самостійно перевірив доводи позивача щодо порядку нарахування нею пені у зв`язку із заборгованістю відповідача за аліментами.

Так, судом проведено розрахунок пені і загальний розмір пені становить з серпня 2009 року до грудня 2020 року 16813,17 грн., а саме: серпень 2009 року 40,65 грн. х 122 дні х 1% = 49,59 грн., вересень 2009 року 210 грн. х 92 дн. х 1%=193,20 грн., жовтень 2009 року 210 грн. х 61 дн. х 1% =128,10 грн.; червень 2010 року 210 грн. х 30 дн. х 1% = 63 грн., грудень 2010 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн.; лютий 2011 року 210 грн. х 28 дн х 1%= 58,80 грн., травень 2011 року 210 грн. х 214 дн х 1% = 449,40 грн., листопад 2011 року 210 грн. х 122 дн х 1% = 256,20 грн.; березень 2012 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., червень 2012 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., серпень 2012 року 210 грн. х 61 дн х 1% = 128,10 грн., вересень 2012 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., грудень 2012 року 210 грн. х 62 дн х 1% = 130,20 грн.; січень 2013 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., квітень 2013 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., червень 2013 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., серпень 2013 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., жовтень 2013 року 210 грн. х 61 дн х 1% = 128,10 грн., листопад 2013 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн.; січень 2014 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., березень 2014 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., травень 2014 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., липень 2014 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., вересень 2014 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., листопад 2014 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн.; січень 2015 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., березень 2015 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., травень 2015 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., липень 2015 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., вересень 2015 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., листопад 2015 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 63 грн.; січень 2016 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., березень 2016 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., травень 2016 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., липень 2016 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., вересень 2016 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., листопад 2016 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн.; січень 2017 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., березень 2017 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., травень 2017 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., липень 2017 року 210 грн. х 62 дн х 1% = 130,20 грн., серпень 2017 року 210 грн. х 31 дн х 1% = 65,10 грн., листопад 2017 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн.; січень 2018 року 210 грн. х 59 дн х 1% = 123,90 грн., лютий 2018 року 210 грн. х 28 дн х 1% = 58,80 грн., травень 2018 року 210 грн. х 61 дн х 1% = 128,10 грн., червень 2018 року 210 грн. х 30 дн х 1% = 63 грн., липень 2018 року 472 грн. х 62 дн х 1% = 292,64 грн., серпень 2018 року 972 грн. х 92 дн х 1% = 894,24 грн., вересень 2018 року 472 грн. х 61 дн х 1% = 287,92 грн., жовтень 2018 року 972 грн. х 31 дн х 1% = 301,32 грн., листопад 2018 року 472 грн. х 61 дн х 1% = 287,92 грн., грудень 2018 року 1013 грн. х 31 дн х 1% = 314,03 грн.; січень 2019 року 513 грн. х 59 дн х 1% = 302,67 грн., лютий 2019 року 1013 грн. х 28 дн х 1% = 283,64 грн., березень 2019 року 513 грн. х 61 дн х 1% = 312,93 грн., квітень 2019 року 1013 грн. х 31 дн х 1% = 314,03 грн., травень 2019 року 513 грн. х 31 дн х 1% = 159,03 грн., червень 2019 року 513 грн. х 122 дн х 1% = 625,86 грн., липень 2019 року 1059 грн. х 92 дн х 1% = 974,28 грн., серпень 2019 року 1059 грн. х 61 дн х 1% = 645,99 грн., вересень 2019 року 1059 грн. х 30 дн х 1% = 317,70 грн., жовтень 2019 року 59 грн. х 61 дн х 1% = 35,99 грн., листопад 2019 року 1059 грн. х 30 дн х 1% = 317,70 грн., грудень 2019 року 609 грн. х 91 дн х 1% = 554,19 грн.; січень 2020 року 1109 грн. х 31 дн х 1% = 343,79 грн., лютий 2020 року 609 грн. х 60 дн х 1% = 365,40 грн., березень 2020 року 1109 грн. х 31 дн х 1% = 343,79 грн., квітень 2020 року 609 грн. х 91 дн х 1% = 554,19 грн., травень 2020 року 1109 грн. х 61 дн х 1% = 676,49 грн., червень 2020 року 1109 грн. х 30 дн х 1% = 332,70 грн., липень 2020 року 659 грн. х 62 дн х 1% = 408,58 грн., серпень 2020 року 1159 грн. х 31 дн х 1% = 359,29 грн., вересень 2020 року 659 грн. х 30 дн х 1% = 197,70 грн., жовтень 2020 року 659 грн. х 92 дн х 1% = 606,28 грн., листопад 2020 року 1159 грн. х 61 дн х 1% = 706,99 грн., грудень 2020 року 1159 грн. х 31 дн х 1% = 359,29 грн., при цьому суд враховує, що розрахунок державного виконавця не містить відомостей про наявність розміру заборгованості зі сплати аліментів на січень 2021 року, яка перейшла із грудня 2020 року через невиконання відповідачем свого обов`язку щодо періодичної сплати аліментів за рішенням суду, оскільки такий розрахунок надано станом на 24.12.2020 року, тому відсутні підстави для нарахування пені до дня ухвалення судом рішення у цій справі.

Так, згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів у межах заявлених позивачем вимог, тобто в розмірі 9602,15 грн., враховуючи, що позивач не змінювала предмету чи підстав позовних вимог, не збільшувала їх розміру.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо відповідальності особи, зобов`язаної за рішенням суду сплачувати аліменти, яка настає за прострочення сплати аліментів, тобто стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів або їх несплати.

Ці правовідносини регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів чи за прострочення сплати аліментів.

Згідно із частинами 1, 2 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості… Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

VІ. Висновки суду

Аналіз доказів та законодавства переконує суд, що відповідач не виконував у повному обсязі свого обов`язку зі сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості від 24.12.2020 року №42-12330.

При цьому, суд констатує, що відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки, згідно з частиною першою статті 196 СК України.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виникла з вини відповідача, то позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в сумі 9602,15 грн., заявленій до стягнення.

При цьому, суд зауважує, що згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів і позивач просить стягнути пеню у загальному розмірі 9602,15 грн.

Згідно із проведеним судом розрахунком пені, загальний розмір пені за прострочення сплати відповідачем аліментів становить 16813,17 грн., проте, з огляду на вимоги ч.1 ст.13 ЦПК України, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів у межах заявлених позивачем вимог, тобто в розмірі 9602,15 грн.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 908 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 179, 180, 181, 196 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 9602 (дев`ять тисяч шістсот дві) гривні 15 копійок.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, житель АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України: НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення складено та підписано суддею 13.07.2021 року.

Суддя: