Номер провадження 22-ц/804/1586/21
Номер провадження 22-ц/804/1586/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Володовського Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №755/11584/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2021 року та на додаткове рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 червня 2014 року він придбав в особисту приватну власність автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 50000 доларів США.

29 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Зазначений автомобіль він передав ОСОБА_2 в користування.

Також зазначав, що після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та фактичного припинення шлюбних відносин, підстави для користування відповідачем автомобілем відпали.

06 червня 2020 року ОСОБА_2 , маючи довіреність на вчинення широкого спектру дій стосовно вказаного автомобіля, без погодження з позивачем переоформила його на іншу особу, змінивши власника.

При цьому ОСОБА_1 не отримав коштів після продажу належного йому на праві особистої приватної власності автомобіль.

Позивачу заподіяні збитки, які прирівнюються до втрат в сумі ринкової вартості автомобіля AUDI модель А5 державний номерний знак НОМЕР_3 , яка відповідно до довідки професійного оцінювача становить 737 690 гривень.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму вартості проданого нею автомобіля AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 737 690 гривень, суму витрат на отримання довідки про ринкову вартість вказаного автомобіля у розмірі 2500 гривень та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1500,37 гривень; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1494,12 гривень та витрати, пов`язані з оплатою вартості послуг оцінювача в розмірі 506,75 гривень.

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з переїздом представника ОСОБА_3 до іншого населеного пункту для участі в судовому засіданні в розмірі 155, 55 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2021 року та додаткове рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що позика отримана позивачем, поверталась коштами сімейного бюджету під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також коштами отриманими у борг матері відповідача.

Зазначає, що спірний автомобіль позивач їй подарував, видав довіреність з необмеженим правом.

05 червня 2020 року відповідач передала позивачу кошти за проданий автомобіль.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що автомобіль був проданий 05 червня 2020 року, а шлюб розірвано 25 серпня 2020 року, тобто через три місяці після продажу автомобіля.

Позивачем не доведено, що гроші за проданий автомобіль за довіреністю були витрачені не в інтересах сім`ї, адже сторони в період продажу автомобіля перебували у шлюбі і відповідач передала кошти за автомобіль в період перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, на момент продажу автомобіля діяла презумпція наявності згоди іншого з подружжя і кошти були передані позивачу на сімейні витрати.

Посилається на постанову Верховного Суду від 08 травня 2018 року по справі №304/1423/15-ц.

Також, позивач не надав суду детальних розрахунків витрат на професійну правничу допомогу, не обґрунтував їх пропорційність до предмета спору, не надав інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Матеріали справи не містять акту виконаних робіт, детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на правничу допомогу.

Посилається на постанову Верховного Суду від 23 листопада 2020 року по справі №638/7748/18, від 30 вересня 2020 року по справі №379/1418/18, 09 жовтня 2020 року по справі №509/5043/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 по справі №828/1216/16.

Також суд помилково стягнув з відповідача витрати по оплаті вартості послуг оцінювача в розмірі 506,75 гривень, оскільки експерт надав лише імовірну вартість автомобіля.

Суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача витрати у розмірі 155,55 гривень, які пов`язані з переїздом представника позивача для участі у судових засіданнях, оскільки ці витрати не доводять, що поїздка була пов`язана виключно з участю представника позивача у судових засіданнях.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

14 червня 2021 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В обґрунтування відзиву зазначає, що автомобіль було придбано позивачем, як особисту приватну власність, до укладення шлюбу, отже будь-які доводи відповідача щодо автомобіля, як предмета спільної сумісної власності, не мають законного обґрунтування.

Продаж автомобіля власній матері без реального розрахунку за ціною нижчою від ринкової вартості, без наміру настання реальних наслідків, є фіктивним правочином.

Посилання відповідача на висновок експерта від 05 червня 200 року , як на підтвердження встановлення вартості, є помилковим, оскільки у висновку відсутнє визначення вартості автомобіля таке питання не ставилося.

Відповідачем не надано жодного доказу зниження вартості автомобіля від ринкової.

Крім того, відповідач відмовилася від проведення експертизи та від визначення дійсної вартості автомобіля.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2014 року (а.с.11), який був розірваний відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року (набрало законної сили 28 вересня 2020 року).

24 червня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50012169, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 420 350 гривень (еквівалент суми кредиту 35 000 доларів США) на 60 місяців на придбання автомобілю AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснені ОСОБА_1 в сумі 15 000 доларів США. Ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті становить 50 000 доларів США. (а.с.7)

Автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 був придбаний ОСОБА_1 на підставі договору №380_323561 від 20 червня 2014 року, укладеного з ДП «Ауді Центр Віпос» та належав на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

Відповідно до квитанції від 26 червня 2014 року ОСОБА_1 було сплачено на користь ТОВ «Порше Мобіліті» разову комісію за надання (розміщення) кредиту в сумі 10508,75гривень.

24 червня 2014 року ОСОБА_1 на підставі рахунку-фактури № від 24 червня 2014 року було сплачено на користь ДП «Ауді Центр Віпос» 156 000 гривень в рахунок вартості автомобіля AUDI А5.

Згідно квитанцій від 20 червня 2014 року та від 26 червня 2014 року ОСОБА_1 сплачено на користь ДП «Ауді Центр Віпос» в рахунок вартості автомобіля AUDI А5 24000 гривень та 150 гривень.

На підтвердження перерахування на користь ТОВ «Порше Мобіліті» грошових коштів в рахунок погашення кредиту на придбання автомобілю AUDI А5 ОСОБА_1 надав копії квитанцій від 22 червня 2016 року на суму 619229,17 гривень, від 04 червня 2016 року на суму 4772,30 гривень, від 16 травня 2016 року на суму 4913,64 гривень, від 25 березня 2016 року на суму 24113,14 гривень, від 22 лютого 2016 року на суму 23468,03 гривень, від 02 лютого 2016 року на суму 21933,60 гривень, від 17 вересня 2015 року на суму 20141,13 гривень, від 09 вересня 2015 року на суму 19442,58 гривень, від 28 жовтня 2015 року на суму 19476,67 гривень, від 28 липня 2015 року на суму 19800,29 гривень, від 27 травня 2015 року на суму 19857,74 гривень, від 23 червня 2015 року на суму 19798,41 гривень, від 22 квітня 2015 року на суму 22131,12 гривень, від 27 лютого 2015 року на суму 19023,35 гривень, від 24 березня 2015 року на суму 23543,75 гривень, від 15 грудня 2014 року на суму 14371,11 гривень, від 02 жовтня 2015 року на суму 571,74 гривень, від 03 грудня 2014 року на суму 12195,66 гривень, від 26 січня 2015 року на суму 17130,43 гривень, від 28 жовтня 2014 року на суму 11696,53 гривень, від 28 жовтня 2014 року на суму 499,13 гривень, від 25 вересня 2014 року на суму 12148,58 гривень, від 28 серпня 2014 року на суму 11696,53 гривень.

Згідно трудової книжки позивача ОСОБА_1 в період часу з 02 січня 2014 року по 01 квітня 2016 року він обіймав посаду керівника департаменту стратегічного розвитку ПАТ «Дім марочних коньяків Таврія».

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів № 226 від 28 березня 2016 року, № 253 від 01 квітня 2016 року, № 68 від 02 лютого 2016 року, № 133 від 22 лютого 2016 року, № 827 від 24 червня 2015 року, № 1280 від 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» в рахунок погашення безвідсоткової позики грошові кошти в загальному розмірі 162 000 гривень.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_2 з 01 квітня 2013 року вона обіймає посаду менеджера з розвитку торгового каналу відділу продажу ТОВ «Нестле Україна».

Відповідно до листа ТОВ «Порше Мобіліті» від 23 червня 2016 року ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором № 50012169 від 24 червня 2014 року; всі умови договору дотримані, сума кредиту та нараховані відсотки сплачені в повному обсязі.

02 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50012169, відповідно до п.п.1.1, 1.3 якого, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №5001269 від 24 червня 2014 року, позивач передав у заставу належний йому на підставі договору №380_323561 від 20 червня 2014 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком А.І. посвідчено довіреність Большова О.О., якою він на підставі усного доручення уповноважив ОСОБА_2 , зокрема, розпоряджатись (в тому числі продати за ціну і на умовах за її розсудом) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 транспортним засобом - автомобілем AUDI модель А5 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; укладати договори купівлі-продажу та одержувати грошові кошти.

05 червня 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі доручення продавця, діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 в територіальному сервісному центрі МВС 8047 РСЦ МВС в м. Київ було укладено договір купівлі-продажу №8047/2020/2031806 транспортного засобу, відповідно до п.1.1 якого у власність покупця ОСОБА_5 було передано автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.85-86,244-245). Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05 червня 2020 року передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 150 000 гривень.

Відповідно до п.1.2 вказаного договору продавець ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 12 лютого 2021 року № 31/26-416вх транспортний засіб марки AUDI А5, чорного кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 05 червня 2020 року був зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2020 року №8047/2020/2031806, про що було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 05 червня 2020 року серії НОМЕР_5 та державний номерний знак НОМЕР_6 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 придбав спірний автомобіль 20 червня 2014 року, тобто до укладення шлюбу із відповідачем по справі ОСОБА_2 , отже вказаний автомобіль є особистою приватною власністю позивача, відповідач, здійснивши продаж автомобілю від імені позивача, грошові кошти, отримані від продажу автомобілю позивачу не передала, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти в сумі 150 000 гривень за продаж автомобіля AUDI модель А5, 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно договору купівлі-продажу № 8047/2020/2031806 від 05 червня 2020 року укладеного між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі доручення продавця, діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та фактичним обставинам справи.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Частиною першою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (частина перша статті 244 ЦК України).

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Виходячи із вказаних норм договір доручення може посвідчуватись довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.

Статтею 1006 ЦК України визначено обов`язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статті встановлено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Встановлено, що автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 був придбаний ОСОБА_1 на підставі договору №380_323561 від 20 червня 2014 року, укладеного з ДП «Ауді Центр Віпос» та належав на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2014 року (а.с.11), який був розірваний відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року (набрало законної сили 28 вересня 2020 року. (а.с.82-83)

06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук А.І. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , якою він на підставі усного доручення уповноважив ОСОБА_2 , зокрема, розпоряджатись (в тому числі продати за ціну і на умовах за її розсудом) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 транспортним засобом - автомобілем AUDI модель А5 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; укладати договори купівлі-продажу та одержувати грошові кошти. (а.с.247)

05 червня 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі доручення продавця, діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 в територіальному сервісному центрі МВС 8047 РСЦ МВС в м. Київ було укладено договір купівлі-продажу № 8047/2020/2031806 транспортного засобу, відповідно до п.1.1 якого у власність покупця ОСОБА_5 було передано автомобіль AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.85-86,244-245). Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05 червня 2020 року передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 150000 гривень. (а.с.85-86, 244-245)

Відповідно до п.1.2 вказаного договору продавець ОСОБА_1 , від імені якого діяла відповідачка, гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 12 лютого 2021 року № 31/26-416вх транспортний засіб марки AUDI А5, чорного кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 05 червня 2020 року був зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2020 року №8047/2020/2031806, про що було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 05 червня 2020 року серії НОМЕР_5 та державний номерний знак НОМЕР_6 . (а.с.243,246)

Доказів на підтвердження передання відповідачем ОСОБА_2 після продажу спірного автомобілю коштів довірителю ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Встановивши, що відповідач не надав доказів виконання свого обов`язку щодо передання грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу №8047/2020/2031806 від 05 червня 2020 року, автомобіля який є особистою приватною власністю позивача, AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний обов`язок підлягає виконанню, а грошові кошти поверненню довірителю.

Такий висновок відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року по справі №463/1444/18 (провадження №61-17534св19).

Посилання в апеляційний скарзі на постанову Верховного Суду від 08 травня 2018 року по справі №304/1423/15-ц, є необґрунтованими, оскільки стосується інших обставин справи.

Доводи апеляційної скарги, що сторони в період продажу автомобіля перебували у шлюбі і відповідач передала кошти за автомобіль в період перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, а також що на момент продажу автомобіля діяла презумпція наявності згоди іншого з подружжя, були предметом розгляду в суді першої інстанції та є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження таких посилань ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не було подано, а також відповідач не ставила питання про визнання автомобіля AUDI модель А5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 року спільної сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги про помилкове стягнення з відповідача витрат по оплаті вартості послуг оцінювача в розмірі 506,75 гривень, оскільки експерт надав лише імовірну вартість автомобіля,також є необґрунтованими.

Так, відповідно до частин 1, 5 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України)

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року по справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року по справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року по справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2020 року по справі №159/5837/19 (провадження №61-10459св20).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1500,37 гривень (а.с.6), витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними доказами (а.с.229-236) в розмірі 1494,12 гривні та витрати, пов`язані з оплатою вартості послуг оцінювача (а.с.31) в розмірі 506,75 гривень, витрати, пов`язані з переїздом представника ОСОБА_3 до іншого населеного пункту для участі в судовому засіданні в розмірі 155, 55 гривень, оскільки пп. 4.4 пункту 4 додатку № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 03 червня 2020 року передбачено обов`язок клієнта ОСОБА_1 оплатити транспортні витрати адвоката Соколова В.В. зокрема, витрати на міжміський транспорт, суд першої інстанції врахував обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, їх вартість, з чим також погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про не надання акту виконаних робіт представником позивача, детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на правничу допомогу, спростовуються матеріалами справи ( т. І а.с. 229-236).

Доводи апеляційної скарги, що витрати у розмірі 155, 55 гривень безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача, які пов`язані з переїздом представника позивача для участі у судових засіданнях, оскільки ці витрати не доводять, що поїздка була пов`язана виключно з участю представника позивача у судових засіданнях, є необґрунтованими, оскільки пп. 4.4 пункту 4 додатку № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 03 червня 2020 року передбачено обов`язок клієнта ОСОБА_1 відшкодувати транспортні витрати адвоката Соколова В.В. зокрема, витрати на міжміський транспорт (т. І а.с.230).

До судових витрат відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України віднесено витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2021 року та додаткове рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста