Справа № 367/5328/17
Провадження №2/367/463/2021
26 липня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Саранюк Л.П.,
за участі секретаря Герус Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове), треті особи: Коцюбинська селищна рада Київської області, Міністерство оборони України про визнання права користування жилим приміщенням, -
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з даним позовом до Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) (далі Відповідач), треті особи: Коцюбинська селищна рада Київської області, Міністерство оборони України про визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2003 році році він під час проходження військової служби одержав від військової частини НОМЕР_1 на сім`ю у складі 2-х чоловік (він, дочка) квартиру номер 1 в одноповерховому цегляному будинку номер 6 військового містечка № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (далі - квартира) на території Коцюбинської селищної ради Київської області.
Розпорядчі документи командира військової частини НОМЕР_1 про надання позивачу згаданої квартири весь час знаходилися у відповідальної особи цієї частини та на сьогодні не збереглися, оскільки згубилися під час її ліквідації. В наявності є тільки рапорт від 10 липня 2003 року про зарахування позивача на квартоблік, довідка про зарахування позивача в списки військової частини НОМЕР_1 та талон до ордера № 41 від 30 травня 2003 року на право зайняття квартири. Позивач вважав, що це службове державне житло, яке закріплено за його сім`єю до моменту одержання нового житла згідно квартирної черги по КЕЧ в установленому чинним житловим законодавством порядку.
Всі намагання позивача відновити документи щодо надання цієї квартири бажаного результату не дали.
Будинок АДРЕСА_2 є складовою частиною військового містечка № НОМЕР_2 (далі - в/м 136) як і інші будинки цього містечка має електропостачання, пічне опалення та скріплений газ у балонах. Однак водопостачання та водовідведення й каналізація відсутні. Будинки в/м 136 в переважній більшості сирі та темні, в тому числі й будинок АДРЕСА_2 . За таких обставин, деякі військовослужбовці, які мали дітей, змушені були орендувати інше благоустроєне житло, поблизу місця несення військової служби. Це також було пов`язано з потребою забезпечити належні умови для нормального розвитку дітей. Із-за цього сім`я позивача також змушена була орендувати інші квартири в смт Коцюбинське в м.Києві.
Станом на 2005 рік у в/м 136 знаходилося всього 8 (вісім) житлових будинків, де було зареєстровано 44 сім`ї, в тому числі й його сім`я.
З 01 липня 2003 року по цей час позивач постійно зареєстрований по в/м № 136, що підтверджується відміткою в паспорті, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03.08.2016 р. № 39.
Після ліквідації в 2005 році військової частини А-1510 житлові будинки в/м 136 були передані Міністерством оборони України з балансу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на баланс Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) та закріплені за ним на праві господарського відання з утриманням за рахунок господарської діяльності відповідача.
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна Міністерства оборони України станом на 01 січня 2015 року балансоутримувачем 8 - ми житлових будинків по АДРЕСА_1 (за такою адресою зараз будинки рахуються в Міністерстві оборони України) є відповідач.
Отже, квартира, де мешкає позивач, знаходиться на балансі відповідача. Це, також підтверджується довідкою за формою № 3 від 16 березня 2017 року вих. №16/03-2, виданою відповідачем.
Власного житла на території України позивач не має і квартира, жилою площею 24 кв.м, загальною площею 39,0 кв.м, є єдиним житлом, яке визначено ним для місця свого проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Конфлікти із сусідами по в/м 136 у позивача відсутні, так само як і відсутня заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг перед відповідачем.
У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати за ним право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
В судове засідання третя особа Коцюбинська селищна рада Київської області свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника третьої особи про розгляд справи без їх участі.
В судове засідання третя особа Міністерство оборони України свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що в 2003 році році позивач під час проходження військової служби одержав від військової частини НОМЕР_1 на сім`ю у складі 2-х чоловік (він, дочка) квартиру номер 1 в одноповерховому цегляному будинку номер 6 військового містечка № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (далі - квартира) на території Коцюбинської селищної ради Київської області.
Розпорядчі документи командира військової частини НОМЕР_1 про надання позивачу згаданої квартири весь час знаходилися у відповідальної особи цієї частини та на сьогодні не збереглися, оскільки згубилися під час її ліквідації. В наявності є тільки рапорт від 10 липня 2003 року про зарахування позивача на квартоблік, довідка про зарахування позивача в списки військової частини НОМЕР_1 та талон до ордера № 41 від 30 травня 2003 року на право зайняття квартири. Позивач вважав, що це службове державне житло, яке закріплено за його сім`єю до моменту одержання нового житла згідно квартирної черги по КЕЧ в установленому чинним житловим законодавством порядку.
Всі намагання позивача відновити документи щодо надання цієї квартири бажаного результату не дали.
Будинок АДРЕСА_2 є складовою частиною військового містечка № НОМЕР_2 (далі - в/м 136) як і інші будинки цього містечка має електропостачання, пічне опалення та скріплений газ у балонах. Однак водопостачання та водовідведення й каналізація відсутні. Будинки в/м 136 в переважній більшості сирі та темні, в тому числі й будинок АДРЕСА_2 . За таких обставин, деякі військовослужбовці, які мали дітей, змушені були орендувати інше благоустроєне житло, поблизу місця несення військової служби. Це також було пов`язано з потребою забезпечити належні умови для нормального розвитку дітей. Із-за цього сім`я позивача також змушена була орендувати інші квартири в смт Коцюбинське в м.Києві.
Станом на 2005 рік у в/м 136 знаходилося всього 8 (вісім) житлових будинків, де було зареєстровано 44 сім`ї, в тому числі й його сім`я.
З 01 липня 2003 року по цей час позивач постійно зареєстрований по в/м № 136, що підтверджується відміткою в паспорті, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03.08.2016 р. № 39.
Після ліквідації в 2005 році військової частини А-1510 житлові будинки в/м 136 були передані Міністерством оборони України з балансу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на баланс Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) та закріплені за ним на праві господарського відання з утриманням за рахунок господарської діяльності відповідача.
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна Міністерства оборони України станом на 01 січня 2015 року балансоутримувачем 8 - ми житлових будинків по АДРЕСА_1 (за такою адресою зараз будинки рахуються в Міністерстві оборони України) є відповідач.
Отже, квартира, де мешкає позивач, знаходиться на балансі відповідача. Це, також підтверджується довідкою за формою № 3 від 16 березня 2017 року вих. №16/03-2, виданою відповідачем.
Власного житла на території України позивач не має і квартира, жилою площею 24 кв.м, загальною площею 39,0 кв.м, є єдиним житлом, яке визначено ним для місця свого проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Конфлікти із сусідами по в/м 136 у позивача відсутні, так само як і відсутня заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг перед відповідачем.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Так, ст. 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Згідно з ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
За приписами статей 58, 61 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення...
Конституція України в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Аналогічну правову позицію про набуття особою права на жиле приміщення з моменту його законного надання, також було висловлено Верховним Судом України в своєму листі від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)».
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, судовому розгляду підлягають спори пов`язані з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Верховний Суд України в своєму листі від 01 квітня 2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Отже, обраний такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання права користування жилим приміщенням, є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин з відповідачем та характеру самого порушеного права.
У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 9, 51, 58, 61 ЖК України, п. 2 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-268, 280, 282-283 ЦПК України суд,-, суд
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Копію заочного рішення суду направити учасникам справи для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.П. Саранюк