ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4589/19 Номер провадження 22-ц/814/670/21Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
20 липня 2021 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
за участю секретаря Яковенко В.С.
розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному суді в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про вирішення питання про судові витрати
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в житловому будинку літер. А-1, А-1м загальною площею - 122,9 кв.м., а саме: 1 поверх - літер. А-1: нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І - Тамбур пл. 6,3 кв.м., 1 коридор пл. 7,1 кв.м., 2 - коридор пл. 12,1 кв.м., 3 - кабінет пл. 8,7 кв.м., 4 - вбиральня пл. 3,0 кв.м., 5 - операційна зала пл. 33,1 кв.м., 6 -внутрішній тамбур пл. 6,7 кв.м.; мансардний поверх - літер. А-1м: 7 -приміщення пл. 21,1 кв.м., 8 - архів пл. 2,5 кв.м., 9 - кабінет пл. 14,3кв.м., 10 - кабінет пл. 14,3 кв.м.

Крім цього, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2019 року виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в житловому будинку літер. А-1, А-1м загальною площею - 122,9 кв.м., а саме: 1 поверх - літер. А-1: нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І - Тамбур пл. 6,3 кв.м., 1 коридор пл. 7,1 кв.м., 2 - коридор пл. 12,1 кв.м., 3 - кабінет пл. 8,7 кв.м., 4 - вбиральня пл. 3,0 кв.м., 5 - операційна зала пл. 33,1 кв.м., 6 -внутрішній тамбур пл. 6,7 кв.м.; мансардний поверх - літер. А-1м: 7 - приміщення пл. 21,1 кв.м., 8 - архів пл. 2,5 кв.м., 9 - кабінет пл. 14,3кв.м., 10 - кабінет пл. 14,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ».

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення відмовлено.

21.05.2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про приєднання до справи доказів розміру судових витрат та вирішення питання про судові витрати, в якому останній вказує, що 05.04.2021 р. звертався до суду з заявою про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення суду.

Оскільки постановою апеляційного суду від 20.05.2021 р. задоволено його апеляційну скаргу, скасовані оскаржувані судові рішення місцевого суду, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , прохав стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 14407,50 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 5675,00 грн.

В судове засідання сторони не з`явилися; про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Пащенка В.В., колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір, понесений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у сумі 14407,50 грн. та за оскарження ухвали місцевого суду про виправлення описки у сумі 454,00 грн., а всього у сумі 14861,50 грн. (а.с. 95, 112, 18,119), слід стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Крім цього, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як встановлено ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Як убачається з матеріалів справи, інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 в апеляційному суді представляв адвокат Пащенко В.В. відповідно до ордеру серії ВІ № 1029559 від 13.01.2021 р. та договору № 001-1 про надання правничої допомоги від 05.01.2021 р., яким сторони передбачили умови щодо обсягу надання правової допомоги адвокатом, переліку та вартості правової допомоги, які адвокат надає клієнту (а.с. 107, 180-184).

До апеляційної скарги адвокатом Пащенком В.В. було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 5675,00 грн., яка складається з вивчення та аналізу положень документів та справи у сумі 1135,00 грн.; складання тексту апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду від 25.07.2019 р. та ухвалу Октябрського райсуду м. Полтави від 10.09.019 р.. у сумі 3405,00 грн.; гонорару за представництво в Полтавському апеляційному суді (1 засідання) у сумі 1135,00 грн. (а.с. 106).

05.04.2021 р. ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення суду, посилаючись на те, що розмір гонорару адвоката Пащенка В.В. не може бути визначений до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

21.05.2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про приєднання до справи доказів розміру судових витрат та вирішення питання про судові витрати.

До заяви, крім копії договору про надання правничої допомоги, про який вказувалося вище, додано акт надання правничої допомоги від 20.05.2021 р., а також розрахунок розміру гонорару адвоката за надану правничу допомогу, згідно яких адвокатом Пащенком В.В. надано ОСОБА_1 правничу допомогу на загальну суму 5675,00 грн.

Відповідно до квитанції № 21/05-1 від 21.05.2021 р., адвокатом Пащенком В.В. прийнято від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги згідно вищевказаного договору гонорар у сумі 5675,00 грн.

До заяви також приєднано докази направлення копій вказаних документів сторонам (а.с. 180-190).

Вищевказані документи подані з дотриманням строків, встановлених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена повністю, скасовано оскаржувані судові рішення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5675,00 грн.

Керуючись ст. ст. 246, 270, 381, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про вирішення питання щодо судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 14861,50 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 50 копійок) та 5675,00 грн. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) витрат на правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст додаткової постанови складено 21.07.2021 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун