ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 липня 2021 року

м.Харків

справа № 635/7706/21

провадження № 22-ц/818/3498/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Манько Олексія Михайловича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення, інфляційних витрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 7887,56 гривень, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2010 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4669,76 гривень; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 2471,05 гривень; інфляційні витрати у розмірі 561, 18 гривень; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 185,57 гривень; судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач належним чином не виконував зобов`язань з оплати наданих послуг, в зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 7887,56 гривень, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4669,76 гривень; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2019 року у розмірі 2471,05 гривень. Окрім зазначеної суми заборгованості, відповідачу нараховані суми інфляційних витрат за час прострочення заборгованості у розмірі 561,18 гривень та три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 185,57 гривень. Позивач зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги за період з 01 березня 2016 року до 31 серпня 2019 року з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 4041 грн. 21 коп., яка складається з: за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 2507 грн 13 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 1534 грн. 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суму інфляційних витрат у розмірі 561 гривні 18 копійок та суму трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 185 гривень 57 копійок, а всього гривень 75 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1167 гривень 09 копійок на користь держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Манько О.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначають, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки він не є власником та не мешкає у квартирі з 01 вересня 2016 року, та фактично не користується послугами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання з урахуванням строків позовної давності за період з 01 березня 2010 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4669,76 гривень, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 2471,05 гривень, інфляційні витрати в сумі 561,18 грн., 3% річних від простроченої суми - 185,57 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 вересня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_3 з 21 грудня 2004 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.б ст.187 ЦПК України.

За вказаною адресою Комунальним підприємством «Харківводоканал» на ім`я ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , нарахування послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення здійснюється на одну особу.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал».

Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, за відповідачем ОСОБА_3 утворилась заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 в загальному розмірі 7140,81 гривень, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2010 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4669,76 гривень; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 2471,05 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , наданим начальником абонентного відділу Холодногірського, Новобаварського районів АС по роботі з абонентами ФО Департаменту збуту ОСОБА_4

КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те. що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, проте не сплачував нарахування за надані КП послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюютьсяЗаконом України «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон).

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття1, частина друга статті3, стаття19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно п.5 ч.3ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно дост. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина першастатті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4статті 267 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконував свої обов`язки по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, які фактично були надані КП «Харківводоканал».

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання в межах позовної давності за період з 01 березня 2010 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4669,76 гривень, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 2471,05 гривень, інфляційні витрати в сумі 561,18 грн., 3% річних від простроченої суми - 185,57 грн - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи розміру заборгованості відповідачем суду не надано.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки він не мешкає фактично у квартирі та не користується нею, не можна взяти до уваги з огляду на їх недоведеність.

Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг.

ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання в зазначеній квартирі. Відповідач зареєстрований за вищезазначеною адресою. Договір оренди квартири у м. Київі, на який посилається апелянт, не є належним та відповідним доказом не проживання у квартирі в якій виникла заборгованість, тому суд не приймає його до уваги. Доказів, з приводу того, що відповідач протягом спірного періоду, за який нараховано заборгованість, звертався до комунального підприємства із будь-якими заявами про призупинення нарахування за послуги, які він не отримує, до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манько Олексія Михайловича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16.07.2021