Справа № 161/7881/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/239/21 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,

секретар судового засідання Галицька І. П.,

з участю:

представників відповідача ОСОБА_1 , адвоката Куденьчука О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за апеляційною скаргою відповідача Комунального некомерційного підприємства «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради, та апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради», третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько та чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті ОСОБА_5 стало несвоєчасне встановлення правильного діагнозу та відповідно, несвоєчасне надання адекватної медичної допомоги черговим лікарем хірургом ОСОБА_4 , а саме не проведення останнім інструментальних обстежень - УЗД та рентгенографії органів грудної/черевної порожнини з метою виключення або підтвердження наявності у хворого такого ускладнення перебігу виразкової хвороби як перфорація виразки, що призвело до тяжких наслідків для хворого. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06.11.2020 обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито з нереабілітуючих підстав, ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06.11.2020 встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями лікаря та смертю ОСОБА_5 і вони мають право на відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 22, 1166, 1172 ЦК України. Просять стягнути з відповідача в користь ОСОБА_2 500 000 грн та в користь ОСОБА_3 600 000 грн моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» в користь ОСОБА_2 суму в розмірі 200 000 грн за завдану моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» в користь ОСОБА_3 суму в розмірі 200000 грн за завдану моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» в дохід держави суму в розмірі 1681,60 грн судового збору.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій покликаються на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказують, що визначений розмір моральної шкоди позивачам є необґрунтовано заниженим. Моральна шкода завдана позивачам смертю чоловіка та батька з вини лікаря, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. На момент смерті чоловіка ОСОБА_3 досягла пенсійного віку, перебувала на пенсійному забезпеченні та фактично перебувала на утриманні свого чоловіка. Просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди стягнутої з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» в користь ОСОБА_2 з 200 000,00 грн до 500 000,00 грн та збільшивши розмір моральної шкоди стягнутої з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» в користь ОСОБА_3 з 200 000,00 грн до 600 000,00 грн.

Відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що визначений розмір моральної шкоди позивачам є необґрунтовано завищеним, не відповідає дійсності та не підтверджений доказами. Судом першої інстанції не повідомлено відповідача про дату, час та місце розгляду справи на 19.11.2020 о 12:00 год, що призвело до порушення норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду. Судом першої інстанції після закриття підготовчого судового засідання і вирішення питання про розгляд справи за відсутності сторін, прийнято нові докази, зокрема це стосується ухвали Горохівського районного суду Волинської області від 06.11.2020. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу відповідача. Вважають, що ухвала Горохівського районного суду Волинської області від 06.11.2020, яка має істотне значення для правильного вирішення позову, набрала законної сили 14.11.2020, тобто після закриття підготовчого засідання у справі, відповідно така обставина не залежала від позивачів, а тому доказ подано після призначення справи до розгляду по суті з відповідним клопотанням з цього приводу. Представник відповідача був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду 19.11.2020, а тому в силу приписів ст.ст. 58, 64 ЦПК України, відповідач як юридична особа повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду. Визначений розмір моральної шкоди позивачам є необґрунтовано заниженим. Просять в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Волинським апеляційним судом витребувано з суду першої інстанції матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 140 КК України (справа № 160/773/17) для огляду в судовому засіданні, а також витребувано з Локачинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000015 від 26.10.2015 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23.03.2021 задоволено клопотання ОСОБА_2 та апеляційне провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 462/1181/21 за заявою ОСОБА_2 про встановлення родинних відносин.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02.06.2021 апеляційне провадження у цій справі поновлено.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова в справі № 462/1181/21 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

01.06.2021 позивач ОСОБА_2 подав заяву про заміну сторони її правонаступником, змінити назву відповідача у даній справі з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня Локачинської районної ради» на Комунальне некомерційне підприємство «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради на підтвердження чого додав Витяг з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи судом апеляційної інстанції за його відсутності, просить апеляційну скаргу позивачів задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представники відповідача ОСОБА_1 , адвокат Куденьчук О. А. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача підтримали та просили її задовольнити, апеляційну скаргу позивачів не визнали.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду, їх явка в судове засідання апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги позивачів необхідно відмовити, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення до відшкодування розміру моральної шкоди змінити.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 17.05.2021 внесено зміни в реєстраційну інформацію відповідача () - змінено засновника з Локачинської районної ради на Локачинську селищну раду, 18.05.2021 внесено зміни в реєстраційну інформацію, згідно якої змінено назву відповідача на Комунальне некомерційне підприємство «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був батьком позивача ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 02 год 45 хв. ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1, поступив на стаціонарне лікування в Локачинську центральну районну лікарню з загостренням виразкової хвороби. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 21 год 45 хв. ОСОБА_5 помер. 26 січня 2015 року, за заявою позивача ОСОБА_2 , слідчим відділом Локачинського відділу поліції Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області було розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000015 від 26.01.2015 за ч. 1 ст. 140 КК України по факту неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення, що спричинило смерть ОСОБА_5 .

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито у звязку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Лікар ОСОБА_4 , третя особа по, на час смерті ОСОБА_5 , перебував в трудових відносинах з Локачинською центральною районною лікарнею та на момент поступлення ОСОБА_5 до лікарні був відповідальним медичним працівником щодо надання останньому необхідної медичної допомоги.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявні всі передбачені ст. 1172 ЦК України підстави для покладення обов`язку на відповідача щодо відшкодування шкоди, завданої у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , оскільки вбачається у діях ОСОБА_4 , як працівника відповідача, винні дії щодо несвоєчасного надання медичної допомоги ОСОБА_5 , наявність причинного зв`язку між такими діями та смертю останнього.

На підтвердження факту неналежного та несвоєчасного надання медичної допомоги відповідачем, суд першої інстанції взяв до уваги вищезазначену ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року, якою встановлено, що 18 січня 2015 року о 02 год 45 хв., завідуючий хірургічним відділенням Локачинської центральної районної лікарні з вищою медичною освітою та першою кваліфікаційною лікарською категорією ОСОБА_4 , будучи зобов`язаний, як медичний працівник, згідно з правилами, установленими п. «а» ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу, всупереч п.п. 2.1, 2.10, 2.11, 5.1, 5.3, 5.7, 5.8, 5.9 посадової інструкції хірургічним відділенням ОСОБА_4 , погодженої 02 січня 2005 року головою профспілкового комітету та затвердженої 02 січня 2005 року головним лікарем Локачинської центральної районної лікарні, в порушення вимог «Стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Хірургія», затверджених наказом МОЗ України № 297 від 02 квітня 2010 року, не провів та не наполягав на проведенні на інструментальних обстеженнях - УЗД та/або рентгенографії органів грудної, черевної порожнини з метою виключення/підтвердження наявності у хворого ОСОБА_5 такого ускладнення перебігу виразкової хвороби як перфорація виразки, що стало причиною несвоєчасного встановлення правильного клінічного діагнозу та, відповідно, несвоєчасного надання адекватної (хірургічне втручання) медичної допомоги, що в подальшому призвело до тяжких наслідків для хворого ОСОБА_5 , а саме його смерті.

Матеріалами досудового розслідування кримінального провадження та ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року в справі № 160/773/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, не встановлено вини ОСОБА_4 у несвоєчасному наданні медичної допомоги ОСОБА_5 .

Хоча кримінальне провадження щодо медичного працівника Локачинської центральної районної лікарні було закрито, проте було встановлено, що настання смерті ОСОБА_5 обумовлено, в тому числі і недоліками лікування.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка стосується порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичних працівників, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Отже, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Наданим стороною позивача висновком експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ № 239-2016/о від 10.05.2017, проведеної на виконання постанови начальника відділу СУ ГУНП у Волинській області від 28.11.2016, стверджено, що смерть ОСОБА_5 настала від виразкової хвороби дванадцятипалої кишки. Встановлено наявність дефекту (у вигляді бездіяльності лікаря) в наданні медичної допомоги ОСОБА_5 - не проведення інструментальних обстежень - УЗД та/або рентгенографії органів грудної, черевної порожнини з метою виключення/підтвердження наявності у хворого такого ускладнення перебігу виразкової хвороби як перфорація виразки, що стало причиною несвоєчасного встановлення правильного клінічного діагнозу та, відповідно, несвоєчасного надання адекватної (хірургічне втручання) медичної допомоги - існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_5 та даним дефектом. За умов проведення вищезазначених дій (до розвитку перитоніту) - життя пацієнта можна було б врятувати. На думку експертної комісії, будь-хто з лікарів, який контактував з ОСОБА_5 при надходженні останнього до стаціонару, мав наполягати на проведенні вищезазначених інструментальних обстежень (насамперед, це стосується лікаря хірурга та лікаря ендоскопіста). Взагалі, визначення клінічного діагнозу, і, відповідно, обрання тактики ведення пацієнта, в т.ч. призначення обстежень, лікування тощо, - це прерогатива лікуючого лікаря. Що стосується надання ОСОБА_5 медичної допомоги з моменту встановлення правильного діагнозу, то безпосередньо операція була виконана правильно; в післяопераційний період надавалась адекватна симптоматична, інфузійна, антибактеріальна терапія (яка з причин саме несвоєчасно проведеного оперативного втручання, була неефективна); під час проведення операції не була здійснена інтубація кишківника (з метою його декомпресії), що, на думку експертної комісії, могло лише сприяти поглибленню інтоксикаційного синдрому, і, враховуючи час, який пройшов з моменту розвитку перитоніту, - не тим, виконання чого дозволило б зберегти життя пацієнту. Дефект (у вигляді бездіяльності лікаря) в наданні медичної допомоги - відсутність причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_5 та даним дефектом (проведення інтубації кишківника не гарантувало настання благоприємного наслідку - збереження життя).

Даний висновок знаходиться у матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції взяв за основу, як доказ вини відповідача даний висновок і не оцінив всіх доказів в сукупності.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

У матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України містяться і інші висновки. Так, з наданого відповідачем письмового листа-висновку управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації від 27.08.2015 із приєднаною довідкою не виявлено недоліків в наданні медичної допомоги пацієнту ОСОБА_5 працівниками Локачинської ЦРЛ, які б негативно вплинули на перебіг захворювання. Пацієнт поступив після 4 днів захворювання; був прооперований через 5 год після виникнення ознак перитоніту; смерть наступила в ранньому післяопераційному періоді через важкий перебіг захворювання.

Висновком комісійної судово-медичної комісійної експертизи № 30 від 22 червня 2015 року встановлено, що для надання медичної допомоги ОСОБА_5 було залучено усіх необхідних спеціалістів.

Додатковим висновком комісійної судово-медичної експертизи № 70 від 31 грудня 2015 року встановлено, що будь-яких судово-медичних даних, котрі б свідчили про неналежний післяопераційний догляд та лікування ОСОБА_5 немає.

Судом встановлено, що позивачі зазнали моральних страждань, що виявилися у значних душевних стражданнях зумовлених смертю їхнього близького родича ОСОБА_5 , що сталася при наданні медичної допомоги відповідачем. Лікарями Локачинської центральної районної лікарні не було проведено інструментальних обстеженнь - УЗД та/або рентгенографії органів грудної, черевної порожнини з метою виключення/підтвердження наявності у хворого ОСОБА_5 ускладнення перебігу виразкової хвороби як перфорація виразки, що стало причиною несвоєчасного встановлення правильного клінічного діагнозу та несвоєчасного надання адекватної (хірургічне втручання) медичної допомоги.

Моральна шкода завдана лікарями Локачинської лікарні під час виконання ними трудових обов`язків, а тому саме юридична особа має відшкодувати завдану моральну шкоду.

Позивачі, як потерпілі, мають довести належними доказами факт завдання моральної шкоди, розмір шкоди.

Позивачі не надали суду жодних доказів, які б підтверджували розмір моральної шкоди у 500 000 грн та 600 000грн відповідно і не зазначили розрахунку з чого вони виходили, визначаючи саме такий її розмір. Судом не встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебувала на утриманні чоловіка і не надано даних про їхні доходи. Не надано доказів суду про зміни в організації життя позивачів. Таким чином, підстав для стягнення моральної шкоди у зазначених позивачами розмірах немає. Звернення позивачів до правоохоронних та судових органів не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди у даному випадку законодавством не встановлений.

Суд апеляційної інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи конкретні обставини по справі визначає розмір відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд бере до уваги тяжкість завданої позивачам моральної шкоди, глибину, тривалість та характер їх душевних страждань; дії відповідача - враховує те, що лікарями надавалась медична допомога пацієнту ОСОБА_5 , залучено всіх необхідних спеціалістів, будь-яких судово-медичних даних, котрі б свідчили про неналежний післяопераційний догляд та лікування ОСОБА_5 немає; вини ОСОБА_4 у несвоєчасному/неадекватному наданні медичної допомоги ОСОБА_5 не встановлено. Відшкодування моральної шкоди не може слугувати фактором збагачення. Суд визначає розмір моральної шкоди у 25 000,00 грн на користь кожного з позивачів. Зазначена сума буде достатньою компенсацією за спричиненні позивачам моральні страждання.

Відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи, суд не задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, що є правом суду. При цьому не встановлено порушення процесуальних прав відповідача. Розгляд справи відбувся в суді першої інстанції без участі сторін.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи і про необхідність змінити рішення суду, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачам до 25 000,00 грн.

В іншій частині судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Комунального некомерційного підприємства «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року в цій справі змінити в частині розміру відшкодування. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради в користь ОСОБА_2 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Локачинська лікарня» Локачинської селищної ради в користь ОСОБА_3 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді