Єдиний унікальний номер справи 752/902/21
Провадження №22-ц/824/4835/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року зазначену вище позовну заяву передано для розгляду за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції є помилковими. Просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на момент його звернення до суду із позовною заявою до Голосіївського районного суду міста Києва спірні правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 є діями, схожими на правочин поруки (правочин формально в письмовій формі укладено не було, а мала місце дія, схожа на правочин), що вимагає визнання його судом дійсним. Таким чином не існує правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування у даному випадку ч. 7 ст. 30 ЦПК України. В даному випадку повинні застосовуватись положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України, які передбачають, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцем знаходження одного з відповідачів за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Передаючи справу для розгляду за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області суд першої інстанції виходив із положень ч. 7 ст. 30 ЦПК України, згідно якої у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Суть заявлених позивачем вимог полягає в тому, що за його твердженнями між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір надання юридичних послуг, за яким у останньої перед позивачем виникла заборгованість. За виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вказаним договором перед позивачем в усній формі поручився ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із позовом, позивач заявив вимогу про визнання дійсним усного правочину. Дана вимога передбачає, що з точки зору апелянта такий правочин було укладено, оскільки вирішення питання щодо дійсності чи недійсності правочину, якого не було укладено, є неможливим. Обґрунтованість такої вимоги підлягає перевірці в ході розгляду справи.

Окрім вказаної вимоги позивачем було заявлено й вимогу про солідарне стягнення з обох відповідачів заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Зважаючи на наведене, з точки зору позивача між ним та відповідачем ОСОБА_3 виникли правовідносини, врегульовані основним договором про надання послуг (заборгованість за яким він й заявив до стягнення) та правовідносини між ним та відповідачем ОСОБА_2 як поручителем за ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування у даному випадку положень ч. 7 ст. 30 ЦПК України.

Місцем проживання ОСОБА_3 в позові було зазначено село Підгірці Обухівського району Київської області, відтак даний спір територіально не належить до підсудності Голосіївського районного суду міста Києва.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько