УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Луньова Д.Ю., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 ), представник позивача ОСОБА_2 (адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області (місцезнаходження: бул. Дружби народів, буд. 32-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404), про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 березня 2021 року цивільну справу передано на розгляд Лисичанського міського суду Луганської області за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Луньовій Д.Ю.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 07 квітня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі на 25.05.2021 р.

06.05.2021 р. від представника відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 електронною поштою надійшло клопотання про визначення підсудності, відповідно до ст. 27 ЦПК України, а саме передати справу на розгляд Сєвєродонецькому міському суду Луганської області. Обґрунтовуючи заявлене клопотання тим, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_5 , що підтверджується долученою до клопотання копією паспорту.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

З матеріалів вказаної справи вбачається, що ухвала судді Посохова І.С. від 10.03.2021 року про передачу справу до іншого суду за територіальною юрисдикцією ґрунтується на тому, що підсудність справи слід встановити на підставі згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В ухвалі судді встановлено, що згідно з листом-відповіддю Управління адміністративних послуг Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області від 26.02.2021, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_6 з 12.07.2012 по 11.09.2020.

З вищенаведеного суд дійшов висновку, що оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_6 , то й позовна заява адвоката Усової Катерини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини має бути подана на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України до Лисичанського міського суду Луганської області.

Однак, як вбачається з копії паспорту зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є: АДРЕСА_5 , відповідно до штампу відділу адміністративних послуг військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області від 14.09.2020 р.

Отже, викладені обставини щодо територіальної юрисдикції за Лисичанським міським судом Луганської області є не обґрунтованими та помилковими.

Адреса зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача за територіальною підсудністю належить до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Враховуючи викладене, оскільки ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.03.2021 року помилково передано справу до Лисичанського міського суду Луганської області, суд вважає за необхідне з метою усунення недоліків допущених під час постановлення ухвали судді передати справу до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, що одночасно не може вважатися спором про підсудність, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Основного Закону: правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити наступне передання справи до належного суду, з метою усунення допущених недоліків під час постановлення вказаної ухвали судді від 10.03.2021 року, що може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне передати матеріали цивільної справи за підсудністю до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 30-32, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Передати цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 ), представник позивача ОСОБА_2 (адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області (місцезнаходження: бул. Дружби народів, буд. 32-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404), про визначення місця проживання дитини, Сєвєродонецькому міському суду Луганської області (93400, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби народів (вул. Леніна), 19), за належною територіальною юрисдикцією.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Луганського апеляційного суду з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Д. Ю. Луньова