Справа № 496/1027/18
Провадження № 2/496/690/21
30 червня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Буран В.М.,
секретаря - Стрілець Ж.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом АТ «Альфа-Банк`до Бібіної Галини Іванівни про стягнення заборгованості,-
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 06/95/141-3 від 28.09.2007 року та судові витрати по справі.
Свої вимоги мотивує тим, що 28.09.2007 року до АК БСР «Укрсоцбанк», який було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», звернулась відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим між відповідачем та позивачем було укладено Генеральний договір № 06/95/141 від 22.11.2006 року та Додаткову угоду № 06/45/141-3 від 08.09.2007 року до Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року, згідно умов якої ОСОБА_1 було отримано кредит в мажах кредитного ліміту 60 000 доларів США. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами повернення кредиту (форма, строки, тарифи, санкції за невиконання умов кредитування), що підтверджується підписом у Генеральному договорі та Додаткової угоди. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилялась від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 13.12.2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 931 867,71 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 22.03.2018 року суддею Біляївського районного суду Одеської області було відкрито загальне позовне провадження по справі, ухвалою від 11.06.2018 року позов було залишено без розгляду (а.с. 24, 35).
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2018 року ухвалу від 11.06.2018 року про залишення позову без розгляду залишено без змін, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2020 року - ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2018 року скасували та направили справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 64-66, 108-110).
Ухвалою суду від 23.03.2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області прийняв до свого провадження справу та продовжив розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с. 113).
Ухвалою суду від 24.09.2020 року було задоволено заяву представника позивача про заміну позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-банк» (а.с. 143-144).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 169-173).
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надіслання судової повістки на зареєстровану адресу проживання (а.с. 158, 169). Також слід зазначити, що матеріалами справи підтверджено отримання повісток та повідомлень за даною адресою відповідачкою під особистий підпис (а.с. 29, 58, 59).
В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з тим, що відповідач повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та позивачем було укладено Генеральний договір № 06/95/141 від 22.11.2006 року та Додаткову угоду № 06/45/141-3 від 08.09.2007 року до Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року, згідно умов яких ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 60 000 доларів США у формі невідновлюваної кредитної лінії зі строком погашення 22.11.2016 року. Позичальник зобов`язалась повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним, комісії, за тарифами та у строк, що визначено умовами Договору та додаткових угод до нього. Згідно Додаткової угоди до Генерального договору п. 1 - позичальник повинна була повернути кредит в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 350 000 грн., зі сплатою 15% річних та комісії, розмір яких визначено п. 6 Додаткової угоди окремими траншами у сумі 5 833 грн. щомісячно (а.с. 9-13).
Згідно п. 4 Генерального договору - конкретні умови кредитування, а саме: сума, мета та строк Кредиту. Розмір процентної ставки, порядок погашення Кредиту та спосіб надання Кредиту визначаються згідно додаткових угод, що укладаються між сторонами та є невід`ємними частина цього Договору, та не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим Договором.
Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в письмовій формі, шляхом підписання Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року та Додаткової угоди № 06/45/141-3 від 08.09.2007 року до Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року та позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.
Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконувала - не погашала кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.
З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 13.12.2017 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 931 867,71 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 280 004,00 грн., суми заборгованості за відсотками - 392 311,16 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 74 877,73 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 98 985,35 грн., інфляційні втрати за кредитом - 36 960,53 грн., інфляційні втрати за відсотками - 48 728,94 грн. (а.с. 6-8).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
На підтвердження своїх позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» далі АТ «Альфа-банк» надало суду для дослідження копії Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року та Додаткової угоди № 06/45/141-3 від 08.09.2007 року до Генерального договору № 06/95/141 від 22.11.2006 року, розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням кредиту ОСОБА_1 (а.с. 6-13).
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем було додержано вимог ст. 628 ЦК України, згідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, оскільки договори містяться підписи обох сторін.
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Відповідно до ст. 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно розрахунку заборгованості, відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості на суму 52 218,50 грн., однак сума кредиту складала 350 000 грн. (а.с. 6).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.
Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 931 867,71 грн.
Керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 530, 549, 551, 611, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 12.07.2021 року.
Суддя Буран В.М.