Провадження № 2/428/502/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що 23 липня 2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З квітня 2012 року їхні сімейні стосунки повністю припинені і дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надавав, тому у жовтні 2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/5 частки від всіх його доходів. Спорів відносно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував проти проживання сина разом з матір`ю. Однак весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Син не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки останній раз бачив батька ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також син в розмовах з матір`ю не цікавиться батьком. Позивач вважає, що батько дитини - ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її вдома, не ходить до школи.

Позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали суду від 23.10.2019 відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позов, а згодом і заперечення на відповідь позивача, в яких зазначено, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі на підставі наступного.

Так, після розірвання шлюбу з позивачем у 2016 році їх стосунки погіршилися, спілкування між ними стало негативним. Після розірвання шлюбу ще недовгий час він мав можливість спілкуватись зі своїм сином засобами зв`язку (телефон, скайпом). Це була єдина його можливість у спілкуванні з сином, знати про його стан здоров`я, життєві інтереси, успіхи у школі, давати будь-які батьківські поради. Оскільки він перебуває в іншій країні, тому не може безпосередньо брати участь у вихованні сина, водити його до школи, приймати участь у батьківських зборах, гуляти з дитиною. Позивач, розуміючи те, що це єдиний шлях спілкування відповідача з сином, почала здійснювати перешкоди у їх спілкуванні, а саме забороняла сину розмовляти з ним, вимикала телефон або умисно не приймала його дзвінки. Потім взагалі змінили сину номер мобільного телефону, що в свою чергу унеможливлює подальше спілкування з ОСОБА_5 , якого йому так не вистачає. Останній раз відповідач спілкувався з сином влітку 2019 року з телефону його матері. Інколи йому вдається поспілкуватись з сином по телефону або по скайпу, коли він перебуває в гостях у його батьків, але це буває дуже рідко, оскільки позивач не завжди дає можливість навіть бабусі з дідусем спілкуватися з онуком. Відповідач постійно виконує свій обов`язок щодо утримання свого неповнолітнього сина шляхом сплати аліментів та надання додаткових коштів на лікування, одяг, подарунки та інші витрати. Він дуже любить свого сина, бажає брати активну участь у його вихованні, спілкуванні та підтримувати родинні відносини, дбати про нього, незважаючи на відстань. Він вважає, що подання даного позову ОСОБА_2 викликано лише негативними стосунками між ними та ніяким чином не пов`язано з неналежним виконанням батьківських обов`язків. Він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки прагнув їх виконувати належним чином. Всі його дії стосовно дитини не суперечать її інтересам, а отже відсутні підстави для застосування судом крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Він вважає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У зв`язку з цим просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог через необґрунтованість.

13 листопада 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_2 , в якій зазначено, що заперечення щодо позовних вимог, викладених відповідачем у письмовому відзиві на позов, вона вважає необґрунтованими та безпідставними.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, від її представника ОСОБА_6 до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

В судове засідання представник третіх осіб ОСОБА_7 не з`явилась, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без присутності представника служби у справах дітей та органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області та прийняти рішення в інтересах дитини. Проти позову заперечує, оскільки відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

На підставі клопотання позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 , які були задоволені судом, у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона разом з позивачем (своєю дочкою) та онуком проживає в одній квартирі. Останній раз бачила свого зятя у березні 2015 року. Вона не чула, щоб її онук спілкувався з батьком (відповідачем), бо онук би розповідав про це. Аліменти відповідач сплачує, вони раніше приходили на пошту, а останні рази на картку доньки. Дитина розбила мобільний телефон і тому донька купила сину новий телефон з новою карткою. Відомий чи ні відповідачу новий номер телефону сина, вона не знає. У зв`язку з чим донька повернулася разом з онуком до України їй також не відомо. У 2018 році донька з онуком їздили до Москви, однак батько (відповідач) так і не зустрівся зі своїм сином.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір`ю дитини. Шостий рік хлопчик росте без батька разом з матір`ю та бабусею. З 2014 року вона не бачила відповідача, від свого похресника вона також не чула, щоб батько за цей час приїздив у гості. Третій рік поспіль вони разом з позивачем відпочивають на морі без відповідача. Зі слів позивача їй відомо, що вона на пошті отримує аліменти від відповідача, але їх не вистачає навіть на взуття сину. Із спілкування з похресником їй відомо, що батько не приймає ніякої участі у його житті, вони не спілкуються і на її запитання, чи дзвонить йому батько він відповідає «ні». Раніше у дитини був інший телефон, однак його згодом поміняли і чи мінявся номер телефону вона не пам`ятає. Зі слів позивача знає, що відповідач не дав їй згоду на вивіз дитини за кордон і що вони спілкуються з ним по телефону.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що з квітня 2015 року її син (відповідач) та ОСОБА_12 (позивач) не проживають разом, оскільки невістка повернулася з Москви до України доглядати за матір`ю, яка захворіла, і згодом до нього вже не повернулася. Однак відповідач щомісячно відсилав їй гроші, щонайменш по 4,5-4,7 тис. грн. Відповідач намагався спілкуватися з сином по телефону, проте спілкування проходило лише коли дзвонила ОСОБА_12 (позивач). З 19.08.2019 відповідач не спілкується зі своїм сином. У 2019 році вона разом з чоловіком прийшли привітати онука з Днем його народження та передати подарунки від батька, однак позивач в квартиру їх не впустила. Вони зателефонували їй, проте вона все одно їх не впустила та ще й влаштувала сварку, сказала, що буде подавати до суду для позбавлення батьківських прав батька. В онука був свій власний мобільний телефон і вони з ним спілкувалися. Позивач іноді дозволяє їм спілкуватися, а іноді й ні. Відповідач спочатку дзвонив на телефон ОСОБА_13 (позивачу) і та потім передавала слухавку сину. Коли в онука з`явився власний телефон, він дзвонив одразу до нього, однак згодом позивач змінила картку мобільного оператора сину. Це відбулося перед Днем народження онука. Відповідач в Україну не приїздить. Коли ОСОБА_12 дає онука, з її згоди, вони телефонують своєму сину і вони спілкуються. Останній раз це було в липні 2019 року. На теперішній час відповідач пересилає їй гроші, а вона в свою чергу пересилає їх ОСОБА_14 . З 2019 року він сплачує аліменти в розмірі 2000 грн. Відповідач працює охоронцем у Москві та яку отримує заробітну плату їй не відомо. Виконавча служба надала довідку, що у відповідача існує навіть переплата по аліментам. Онуку вже 10 років, він ходить до школи. ОСОБА_12 категорично забороняє зустрічатися з онуком. В присутності бабусі він виявляє бажання спілкуватися з батьком. Відповідач навіть надав ОСОБА_14 дозвіл на виїзд з дитиною і вона приїжджала до Росії, однак батько так і не побачив сина, оскільки позивач не захотіла зустрічатися з відповідачем та його новою дружиною.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що з початком бойових дій в Україні в 2014 році ОСОБА_16 (відповідач) разом зі своєю дружиною, сином та матір`ю позивача виїхали до Москви . Вони разом працювали, а бабуся сиділа вдома з онуком. Згодом влітку бабуся повернулася додому. Через деякий час мати позивача захворіла і ОСОБА_12 повернулася разом з сином до України. Вона просила повернутися до України і чоловіка, однак за відсутності роботи він залишився там. У 2015 році сторони розірвали шлюб. Після цього ОСОБА_16 (відповідач) спілкувався з сином виключно по телефону. Останній раз він спілкувався з дитиною два роки потому. Відповідач бажає спілкуватися з сином, однак ОСОБА_12 не дає можливості. Коли відповідач дзвонить ОСОБА_2 , то завжди питається про свого сина, передає йому подарунки. Позивач вже втретє міняє номер телефону. У 2020 році у ОСОБА_10 був День народження і ОСОБА_12 з сином були присутні на ньому, однак коли подзвонив ОСОБА_16 (відповідач) вона вийшла в іншу кімнату і не дала сину можливості поспілкуватися з батьком.

Вислухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.09.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 743. Матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_3 .

Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.05.2016 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.10.2012 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/5 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня подання позовної заяви - 12.07.2012 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 31.07.2019, виданої ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 15343, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з копією довідки № 493 від 05.08.2019, виданої Сєвєродонецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 14, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно у 2018-2019 навчальному році навчався в 1-Б класі Сєвєродонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 Сєвєродонецької міської ради Луганської області. За цей час зі школою підтримує зв`язок тільки мати ОСОБА_2 . Вона регулярно приходила на батьківські збори, приймає активну участь у житті класу і школи. Батько ОСОБА_3 не підтримує зв`язок зі школою, не відвідує батьківські збори, з учителем не спілкується.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Судом також не встановлено наявність в матеріалах справи таких доказів.

З наведених вище письмових доказів, судом вбачається, що відповідач ОСОБА_3 дійсно перебуває за межами території України в Липецькій області Російської Федерації, де офіційно працює. Згідно з копією довідки № 19945 від 17.09.2019, виданої Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області, за ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 01.09.2019 існує переплата по аліментам у розмірі 12 244, 96 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам станом на листопад 2020 року з переплатою у розмірі 9 273, 34 грн. Тобто в судовому засіданні встановлено та не спростовано позивачем, що батько дитини - ОСОБА_3 постійно й своєчасно піклується про матеріальне забезпечення свого сина.

Належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано.

З письмових пояснень відповідача та його заперечень на позовну заяву вбачається, що він не може в повній мірі брати участь у вихованні свого сина, оскільки мешкає в іншій країні, однак хоче дбати про свою дитину, спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, він цікавиться життям та вихованням своєї дитини, йому не байдужа її доля та він має намір надалі приймати безпосередню участь у її вихованні. Останнім часом він був позбавлений можливості спілкуватися зі своїм сином навіть засобом телефонного зв`язку, оскільки мати сина - позивач по справі, постійно здійснює перешкоди в їх спілкуванні, проте він любить сина та бажає приймати активну участь у його житті, розвитку та утриманні.

Крім того, з показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно бажає спілкуватися з сином хоча б засобом мобільного зв`язку, допомагає йому матеріально, цікавиться його життям та інтересами, проте позивач перешкоджає в їх спілкуванні шляхом постійної зміни номерів телефону, забороною батькам відповідача відвідувати онука, проводити з ним час, забороною спілкуватися по телефону з батьком.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому судом встановлено, що має місце навмисне створення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та письмовими поясненнями самого відповідача ОСОБА_3 .

Про здійснення перешкод позивачем у спілкуванні відповідача з дитиною свідчить також і той факт, що за зверненням ОСОБА_2 . ОСОБА_17 був відрахований зі складу учнів 3-Б класу Сєвєродонецької школи № 14 та відповідно до інформації наданої Державною прикордонною службою України перетнув 28.12.2020 кордон України на виїзд з пункту пропуску Мілове. На теперішній час суду та відповідачу не відоме місцезнаходження позивача ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 , відомості про їх повернення в Україну відсутні.

З огляду на викладене вище судом вбачаються умисні дії позивача направлені на здійснення перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною і не доведення позивачем винної поведінки з боку відповідача щодо невиконання ним батьківських обов`язків відносно свого сина.

Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідчить висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради № 4779 від 26.09.2019, згідно з яким орган опіки та піклування вважає, що на даний час недостатньо підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд, враховуючи поведінку батька, його відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, доходить висновку, що ОСОБА_3 не втратив цікавість до свого сина.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням їх характеру, особи батька чи матері, а також інших конкретних обставин справи, може задовольнити позов про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, матері та їх поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в як найкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Оскільки дії відповідача свідчать про те, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати її, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про сина, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено повністю і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ;

- третя особа: Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32-а, ;

- третя особа: Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32, .

Повне рішення складено 12.07.2021.

Суддя І. С. Посохов