Справа№ 953/7767/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судових засідань - Єкімової Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідачка, ОСОБА_2 ), в якому просить:

- зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2017 року в справі № 640/7442/17 з 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) до 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , до досягнення нею повноліття;

- виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2017 року в справі № 640/7442/17, повернути без виконання;

- витрати за розгляд справи покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що єдиним джерелом його доходів є заробітна плата від Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ, де він працює. Згідно довідки про заробітну плату його середній місячний дохід складає 16000-17000 гривень. Враховуючи відрахування з заробітної плати податку з доходів фізичної особи, військового збору і аліментів в нього залишається частина заробітної плати в середньому в розмірі 8500-9000 гривень.

Позивач зазначає, що для того щоб йому працювати в місті Кременчуці в Кременчуцькому льотному коледжі, ним укладено договір оренди квартири від 01.01.2021 року, за яку щомісячно сплачує орендодавцю 5000 грн. Також, є додаткові щомісячні фінансові зобов`язання (витрати) по сплаті за комунальні послуги за квартиру в АДРЕСА_1 , в якій він не проживає, проте, квартира належить йому на праві власності і за яку необхідно сплачувати щомісячні комунальні послуги. Крім того, йому щомісячно необхідно погашати позику в розмірі 2000 гривень, яку він в 2020 році отримав в розмірі 50000 гривень, для погашення часткової заборгованості по аліментам, яка виникла через невірні розрахунки державного виконавця.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що встановлений заочним рішенням суду від 22.09.2017 року розмір аліментів- 1/3 частина усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття,ставить його в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим, просить зменшити розмір аліментів.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в позові повністю. В обґрунтування заперечень посилається на те, що матеріальний стан позивача ніяким чином не змінився. Позивач на цей час влаштувався на роботу та має регулярний дохід, а матеріальне становище її сім`ї, відповідно погіршилось, оскільки ОСОБА_1 крім сплати аліментів ніякої матеріальної допомоги не надає, коштів, що з нього стягуються на утримання та виховання дитини не вистачає, оскільки донька - ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря- отоларинголога, з діагнозом хронічний тонзиліт, дуже часто хворіє, за станом здоров`я дитина потребує дієтичного харчування та медикаментозного лікування.

Крім того, відповідачка вказує, що вона не працює, оскільки перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради і отримує компенсацію, як фізична особа, яка надає соціальні послуги з 01.12.2020р. по 30.11.2021р. у зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_5 , є інвалідом II групи з 3.12.2019р. та потребує сторонньої допомоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідачка та її представник - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в задоволенні позову просили відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Суд, в дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017, ухвалене по справі №640/7442/17, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та вирішено стягувати починаючи з 19 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

З довідки про доходи ОСОБА_1 №4/655 від 06.04.2021, виданої Кременчуцьким льотним коледжем Харківського національного університету внутрішніх справ, вбачається, що позивач займає посаду начальника відділу МЗ та МР, форма працевлаштування основна, та за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року включно, йому було нараховано заробітну плату у наступних розмірах: жовтень 2020 17618,00 грн; листопад 2020 16766,22 грн; грудень 2020 17618,00 грн; січень 2021 17234,70 грн; лютий 2021 17234,70 грн; березень 2021 16046,10 грн. Загальна сума доходу за зазначений період становить 83890,36 грн. (а.с. 7)

28.09.2020 позивачем (позичальник) було укладено договір позики (м. Кременчуук) згідно умов якого позикодавець ОСОБА_7 передала позичальнику ОСОБА_1 50000,00 грн, які позичальник зобов`язався повернути у строк до 31.12.2022 року рівними частинами по 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.12.2020 року.(а.с.14)

01.01.2021 року позивачем (орендар) було укладено договір оренди квартири з ОСОБА_8 (орендодавець) згідно умов якого, орендодавець здав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; строком до 31.12.2021; орендна плата становить 5000 грн. (а.с.13)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105976947 від 02.12.2017, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває малолітня донька від іншого шлюбу та вагітна дружина, яка на теперішній час не працює, що змушує від нього втрату значних додаткових матеріальних зусиль на забезпечення родини, тобто посилався на зміну матеріального та сімейного стану.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 81 Сімейного кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини1 статті 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Аналогічного висновок зробив Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 по справі№442/7666/15 та від 30.06.2020 по справі № 760/9783/18-ц.

Суд зазначає, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту погіршення його матеріального стану.

Посилання позивача на виконання ним своїх договірних зобов`язань зі сплати орендної плати за договором оренди квартири від 01.01.2021 та щомісячних платежів з повернення грошових коштів за договором позики від 28.09.2020, так само як і сплата позивачем комунальних послуг за квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 , самі по собі не є підставою вважати, що його матеріальний стан погіршився.

При цьому, суд вказує, що у договорі позики від 28.09.2020 не зазначено цільового призначення позики, а тому, посилання позивача на те, що грошові кошти за зазначеним договором були позичені на сплату аліментів є необґрунтованими.

Також, суд зазначає, позивачем не надано доказів щодо його матеріального стану на час ухвалення заочного рішення Київським районним судом м.Харкова від 29.07.2017, що позбавляє суд перевірити обставини, на які посилається останній в обґрунтування свої вимог .

Крім того, суд враховує, що згідно довідки Міської дитячої поліклініки від 03.06.2021 ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря-отоларинголога, з діагнозом хронічний тонзиліт (а.с.30) Тобто, за станом здоров`я дитина потребує дієтичного харчування та медикаментозного лікування.

За таких обставин, визначений заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має договірні зобов`язання зі сплати оренди та повернення позики, а також зобов`язання зі сплати комунальних платежів, без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме її інтересам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у позові, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 02.08.2021.

Суддя С.М. Лисиченко