Справа № 155/657/21 Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М.
Провадження № 22-ц/802/937/21 Категорія: 16 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І.,Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який поданий в його інтересах представником ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішень Берестечківської міської ради, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 12 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Кінах Я.В. звернулась до Горохівського районного суду Волинської області з позовною заявою до Берестечківської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішень Берестечківської міської ради.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 12 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Кінах Я. В. до Берестечківської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішень Берестечківської міської ради.

Роз`яснено позивачу про право на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав порушення судом норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд помилково констатував, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому судом не враховано юридичну природу спірних правовідносин, а також те, що спір виник в сфері приватного права.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки подана позовна заява містить самостійні вимоги у сфері публічно-правових відносин, зокрема з приводу неправомірності дій суб`єкта владних повноважень Берестечківської міської ради. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Берестечківської міської ради від 05.02.2021 року №5-22/2021 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту с.Мерва (Берестечківської міської ради)» та від 17 березня 2021 року №7-23/2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельної ділянки для продажу права оренди на земельних торгах (аукціоні)».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Відповідно до частин шостої-сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який відповідно до своїх повноважень розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Наведені правові норми встановлюють підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначають органи, уповноважені розглядати ці питання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правовий висновок про те, що визначення юрисдикції спору про оскаржене рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту залежить від встановлення факту реалізації рішень суб`єкта владних повноважень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватно - правових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №536/158/16-ц (провадження № 14-426цс18) та від 27 березня 2019 року № 350/1268/15-а (провадження № 14-1347апп18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц (провадження № 14-219цс18) міститься висновок про те, що: «на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі.

… рішення про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права. Отже, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду».

У справі, що переглядається, судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин речового права або спору щодо такого права у ОСОБА_3 або інших осіб на зазначену земельну ділянку не існувало, і ОСОБА_3 не заявляє вимог, пов`язаних з визнанням за ним права власності на земельну ділянку, та/або оспорюванням такого права інших осіб.

В позовній так і в апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що речове право на земельну ділянку підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року, яким було зобов`язано Головне управління Держгеокадастру Волинській області затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яке набрало законної сили.

Однак як вбачається з рішення від 22 березня 2021 року на яке посилається позивач, останнє було прийнято з тих підстав, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.12.2020 №3-8246/15-20-СГ Про відмову у затверджені документації із землеустрою не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та винесений з порушенням строку, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою та саме на відповідача - ГУ Держгеокадастру у Волинській області покладається обов`язок відновити порушене право позивача щодо затвердження документації із землеустрою.

Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16).

Оскільки на момент звернення до суду з позовом у ОСОБА_3 реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: