ПОСТАНОВА

іменем України

22 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/8569/19

провадження № 22-ц/4809/1059/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М. Карпенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Новомиргородська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 квітня 2021 року у складі судді Кулінки Л.Д.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Новомиргородської міської ради про визнання бездіяльності Відділу освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації, яка полягає у непроведенні конкурсу на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області протиправною та зобов`язання Відділу освіти молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації провести конкурс на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів №2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області.

В обґрунтування позову зазначив, що у грудні 2017 року відповідачем було укладено контракт із ОСОБА_2 та видано наказ від 01 грудня 2017 року №368-к про призначення її на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області з 05 грудня 2027 року строком на два роки. Оскільки контракт з вказаною особою у відповідача закінчувався 04 грудня 2019 року позивач звернувся до Відділу освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації з запитом про прийняття участі у конкурсі на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів №2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області. Проте відповідач листом від 30 листопада 2019 року № 01-28/590/1 повідомив позивача, що конкурс на вказану посаду проводитись не буде, оскільки дана посада не є вакантною. Вважає відмову від проведення конкурсу незаконною та такою, що суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту».

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрито. Роз`яснено позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник третьої особи Язан Л.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги спрямовані на здійснення публічно владних управлінських функцій, оскільки предметом спору у цій справі є зобов`язання провести конкурс, за наслідком проведення якого повинно бути прийнято рішення конкурсної комісії, яке є обов`язковим для органу місцевого самоврядування та має вплив на багатьох осіб - членів відповідної територіальної громади, у спільній власності якої перебуває комунальний заклад, а не подальші можливі трудові відносини позивача, тому такий спір повинен бути вирішений за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь який юридичний спір та будь яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено що, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у вказаному спорі не можна вважати, що між сторонами виникли трудові правовідносини, оскільки відповідно до статті 21 Кодексу Законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Тобто, трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору (власне трудові), і зміст якого полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, та зі створення належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем, а також відносини з приводу навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян.

Як встановлено судом першої інстанції трудовий договір між сторонами не укладався. Виходячи із наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі та обґрунтовано визначив належність спору до адміністративної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту позовних вимог як таких, що спрямовані на здійснення публічно-владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді Л.М.Дьомич

О.Л. Карпенко