Дата документу 26.07.2021
Справа № 501/2092/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про поділ майна,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 04.07.2019 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить суд (а.с.2-5 т.1):

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2018 по справі №501/2872/15-ц встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з грудня 2008 року по травень 2015 року проживали однією сім`єю без укладення шлюбу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.04.2019 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2018 в цій частині залишено без змін.

Позивач стверджує в позові, що за час проживання однією сім`єю за спільні кошти побудований будинок, який є об`єктом їх спільної сумісної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будівництво будинку закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється відповідачем, Позивач позбавлений можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ майна, набутого за час проживання однією сім`єю без укладення шлюбу.

Також, позивач вказує, що 13.12.2013 ОСОБА_2 було повідомлено про початок будівельних робіт.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, яка міститься в матеріалах справи №501/2872/15-ц, будівельна готовність житлового будинку складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам.

Будинок побудовано на земельній ділянці площею 0,090 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 02.08.2013 на ім`я відповідачки.

Ці обставини встановлені по справі №501/2872/15-ц.

Позивач стверджує в позові, що згідно договору №15/08/13а від 15.08.2013, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Сервус-Дім», сторони домовились про те, що ТОВ «Сервус - Дім» виготовить та передасть ОСОБА_1 комплект будівельних матеріалів для будівництва будинку із СП панелей загальною площею 125,6 кв.м., загальна вартість яких 147 541,00 грн., що на дату складання договору еквівалентно 18215,00 доларів США.

27.09.2013 позивач отримав від ТОВ «Сервус-Дім» рахунок-фактуру №0000251 на оплату 71083,00 грн., які він оплатив 15.10.2013, що підтверджується квитанцією №N17FB43404.

Далі, позивач вказує в позові, що:

- 30.10.2013 він отримав видаткову накладну №РН-0000073 та 30.10.2013 був доставлений комплект будівельних матеріалів для будівництва будинків та панелей за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно замовлення №06788 від 16.12.2013 позивачем були замовлені вхідні двері за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно видаткової накладної від 20.12.2013 позивач отримав після оплати в розмірі 15341,10 грн. складові для опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 та згідно видаткової накладної від 26.12.2013 на суму 5900,00 грн.;

- згідно договору від 22.12.2013 позивач домовився про встановлення вікон в будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно видаткових накладних №СПД-007174, СПД-011494, СПД-013132, СПД-003957 позивач купував у 2014, 2015 роках сантехніку і будматеріали;

- згідно договору №4641 від 09.06.2017 за замовленням позивача Приватним підприємством «Фагейгейт-Овідій» виконано технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки, тощо.

Позивач, посилаючись на ст.74 СК України, ст.ст.331, 372 ЦК України, звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Латій О.В. надав до суду відзив на позов (а.с.118-125 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку нормами ЦК не передбачено;

- сам по собі факт придбання спірного майна в період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя;

- при розгляді справи №501/2872/15-ц свідок ОСОБА_5 , батько ОСОБА_2 пояснив, що до 2013 року його донька проживала в квартирі по АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності, та в зв`язку з тим, що вона розводила собак, то не могла їх тримати в квартирі, тому був потрібен житловий будинок, він продав квартиру, а гроші надав для придбання ділянки, дії з продажу здійснювала його дружина по довіреності.

Свідок ОСОБА_5 , мачуха відповідачки, підтвердила, що чоловік надав їй довіреність на продаж квартири в м.Одесі, яку вона продала та гроші віддала ОСОБА_2 .

З договору купівлі - продажу квартири від 30.07.2013 вбачається, що ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , продав квартиру по АДРЕСА_2 за 321902 грн.

Різниця між отриманими ОСОБА_2 від продажу вказаної квартири батьком грошима та витратами на купівлю земельної ділянки на будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами склала 216902 грн. (321902 - 105000);

- фінансову допомогу з метою будівництва будинку здійснювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приходяться матір`ю та бабусею ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_1 не надає доказів наявності у нього коштів та фінансової спроможності побудувати будинок, факт надання видаткових накладних на його ім`я не підтверджує факт несення останнім витрат особистих або спільних коштів;

- з метою будівництва будинку ОСОБА_2 позичила у своїх родичів грошові кошти на загальну суму 344800 грн.

ОСОБА_1 05.07.2021 надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд (а.с.2-5 т.3):

- поновити строк звернення до суду із цією заявою;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ринкову вартість Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 без врахування земельної складової у розмірі 543 700 грн.

Заява мотивована тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2018 позов задоволено, а саме встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з грудня 2008 року по травень 2015 року проживали сім`єю та визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий №:05:013:0174) АДРЕСА_1 , площею 0,0902 га; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який у висновку експерта №14/17 від 17.11.2017 зазначений під Літ. А-2, загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв.; припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий №:05:013:0174) АДРЕСА_1 , площею 0,0902 га; припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; вирішено питання про судові витрати.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.04.201 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, згядно якого:

- рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.201 в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності майна, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, припинення права власності, стягнення судових витрат, скасовано;

- в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності будинку, земельної ділянки (кадастровий номер F:05:013:0174) за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Позивач вказує, що в мотивуючій части ні вказаної постанови вказано, що:

«Зважаючи на надання ОСОБА_1 документів на підтвердження покупки будівельних матеріалів виконання робіт, він не позбавлений права вимоги в подальшому з врахуванням таких обставин, але підстав для визнання права власності на будинок як об`єкт нерухомого майна немає, суд вправі вирішити справу в межах заявлених позовних вимог, тому рішення суду у частині задоволення позову про визнання права власності на будинок, як ухвалене з порушенням норми матеріального права, підлягає скасуванню».

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи будівельна готовність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №19-7451 від 21.12.2020 призначеної за матеріалами цивільної справи:

- поділу об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до рівних часток співвласників (по Ѕ частині кожному з двох співвласників об`єкта незавершеного будівництва) визначити не надається можливим, оскільки на будинок садибного типу не визнано право власності;

- ринкова вартість Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 без врахування земельної складової, станом на час проведення експертизи, з урахуванням округлення до сотен (вартість не враховує ПДВ) складає 543 700,00 грн.

Отже, будинок не введений до експлуатації, правовстановлювальні документи відсутні, тому позивач змушений звернутись до суду з відповідною заявою.

Щодо поновлення строку звернення до суду з відповідною заявою, позивач посилається на те, що його інтереси в даній справі представляє Ситнік О.П. , який тривалий час у тяжкій формі хворіє на короновірусну хворобу, сам позивач не є юристом, тому не може захищати свої інтереси та права.

Про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, позивач дізнався від секретаря судового засідання, судом йому роз`яснено наслідки такої процесуальної дії.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач та його представник частково визнали позов в сумі 71083,00 грн., в іншій частині заперечили проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просили суд відмовити в задоволенні позову в цій частині.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 04.07.2019 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.72 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 15.07.2019 справу прийнято до свого провадження (а.с.82-83 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 02.10.2019 накладено арешт на земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.110-111, 115-117 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 08.10.2019 клопотання представника ОСОБА_2 про забезпечення доказів задоволено (а.с.18-19 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 08.10.2019 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.20-21 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 19.01.2020 відновлено провадження у справі, призначено розгляд справи (а.с.218 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 11.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до початку розгляду по суті (а.с.229 т.2).

В судовому засіданні 23.07.2021, суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Суд, при прийнятті даного процесуального рішення керувався тим, що інтереси позивача в даній справі представляв адвокат Ситнік О.П., який зі слів позивача тривалий час у тяжкій формі хворіє на корона вірусну хворобу, не з`являється до суду, сам позивач не є юристом, тому не може захищати свої інтереси та права.

Як вбачається з тексту ухвали суду від 11.03.2021 підготовче провадження у справі закрито без участі сторін у справі (а.с.229 т.2).

Крім того, під час розгляду справи, сторони намагались вирішити даний спір мирним шляхом, однак будь-якої згоди по суті спору так і не дійшли.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач зазначав про встановлення на території України карантину.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданої до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Разом з тим, суд зазначає, що пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, а також регламентовано, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 року по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин, який продовжено і досі.

Також, суд відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує практику Європейського суду з прав людини, згідно усталеної практики якого, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції).

Так, згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2018 по цивільній справі №501/2872/15-ц (а.с.7-16 т.1):

- встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з грудня 2008 року по травень 2015 року проживали сім`єю;

- визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий №:05:013:0174) АДРЕСА_1 , площею 0,0902 га;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який у висновку експерта №14/17 від 17.11.2017 зазначений під Літ. А-2, загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв. та складається з: 1-12 передпокою, площею 2,7 кв.м.; 1-13 коридору, площею 12,7 кв.м.; 1-14 кухні вітальні, площею 31,8 кв.м.; 1-15 підсобної, площею 10,0 кв.м.; 1-16 санвузла, площею 6,3 кв.м.; 1-17 холу, площею 12,7 кв.м.; 1-18 житлової площі 9,9 кв.м.; 1-19 санвузла, площею 6,4 кв.м.; 1-20 гардеробної, площею 2,7 кв.м.; 1-21 житлової площі 15,2 кв.м.; 1-22 житлової площі 16,0 кв.м.; І підвалу, площею 12,1 кв.м.;

- припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий №:05:013:0174) АДРЕСА_1 , площею 0,0902 га;

- припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який у висновку експерта №14/17 від 17.11.2017 зазначений під Літ. А-2, загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м. та складається з: 1-1 передпокою, площею 2,7 кв.м.; 1-2 коридору, площею 12,7 кв.м.; 1-3 кухні вітальні, площею 31,8 кв.м.; 1-4 підсобної, площею 10,0 кв.м.; 1-5 санвузла, площею 6,3 кв.м.; 1-6 холу, площею 12,7 кв.м.; 1-7 житлової площі 9,9 кв.м.; 1-8 санвузла, площею 6,4 кв.м.; 1-9 гардеробної, площею 2,7 кв.м.; 1-10 житлової площі 15,2 кв.м.; 1-11 житлової площі 16,0 кв.м; І підвалу, площею 12,1 кв.м.;

- стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3917,4 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.04.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2018 в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності майна, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, припинення права власності, стягнення судових витрат, скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності будинку, земельної ділянки (кадастровий номер F:05:013:0174) за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін (а.с.17-22 т.1).

В мотивуючій частині вказаної Постанови вказано, що:

«Зважаючи на надання ОСОБА_1 документів на підтвердження покупки будівельних матеріалів, виконання робіт, він не позбавлений права вимоги в подальшому з врахуванням таких обставин, але підстав для визнання права власності на будинок як об`єкт нерухомого майна немає, суд вправі вирішити справу в межах заявлених позовних вимог, тому рішення суду у частині задоволення позову про визнання права власності на будинок, як ухвалене з порушенням норми матеріального права, підлягає скасуванню» (а.с.20 т.1).

13.12.2013 ОСОБА_2 було повідомлено про початок будівельних робіт.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, яка проведена в рамках цивільної справи №501/2872/15-ц, будівельна готовність житлового будинку складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам.

Будинок побудовано на земельній ділянці площею 0,090 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 02.08.2013 на ім`я відповідачки.

Ці обставини встановлені рішенням по справі №501/2872/15-ц.

Згідно копії договору №15/08/13а від 15.08.2013, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Сервус-Дім», сторони домовились про те, що ТОВ «Сервус - Дім» виготовить та передасть ОСОБА_1 комплект будівельних матеріалів для будівництва будинку із СП панелей загальною площею 125,6 кв.м., загальна вартість яких 147 541,00 грн., що на дату складання договору еквівалентно 18215,00 доларів США (а.с.23-26 т.1).

Додатком №1 до договору визначено перелік матеріалів (а.с.27-28 т.1).

Відповідно до копії рахунку-фактури ТОВ «Сервус-Дім» №СФ-0000251 від 27.09.2013 на оплату будівельних матеріалів для будівництва будинків з СІП панелей в комплекті на суму 71083,00 грн., одержувачем вказано ОСОБА_1 (а.с.58 т.1), які він оплатив 15.10.2013, що підтверджується копією квитанції №N16FB43404 (а.с.66 т.1).

На ім`я ОСОБА_1 30.10.2013 складено видаткову накладну №РН-0000073, де вказано товар: комплект будівельних матеріалів для будівництва будинків з СІП панелей на суму 159607,00 грн. (а.с.55 т.1).

Вказаний комплект будівельних матеріалів для будівництва будинків та панелей доставлений за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією товаротранспортної накладної від 30.10.2013 (а.с.56-57 т.1).

Згідно замовлення №06788 від 16.12.2013 ОСОБА_1 замовлені вхідні двері за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 2684,00 грн. (а.с.65 т.1).

Згідно видаткової накладної від 20.12.2013 ОСОБА_1 отримав після оплати в розмірі 15341,10 грн. складові для опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 та згідно видаткової накладної від 26.12.2013 на суму 5900,00 грн. (а.с.59-60 т.1).

Згідно видаткових накладних №СПД-007174, СПД-011494, СПД-013132, СПД-003957 ОСОБА_1 купував у 2014, 2015 роках сантехніку і будматеріали (а.с.60-64 т.1).

За замовленням ОСОБА_1 (згідно договору №4641 від 09.06.2017)приватним підприємством «Фагейгейт-Овідій» виконано технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки (а.с.29-34 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Датою набуття за ОСОБА_2 права власності значиться 22.08.2013 року (а.с.103-105 т.1).

З договору купівлі - продажу квартири від 30.07.2013 вбачається, що ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , продав квартиру по АДРЕСА_2 за 321902 грн. (а.с.127-132 т.1)

Згідно копії договору позики від 05.06.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_7 кошти у розмірі 109600 грн. строком до 05.06.2023 (а.с.133 т.1), до якого внесено доповнення 02.09.2014 в частині збільшеної суми позики у розмірі 42900 грн. (а.с.134 т.1).

Згідно копії договору позики від 05.06.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_10 кошти у розмірі 26400 грн. строком до 05.06.2023 (а.с.135 т.1), до якого внесено доповнення:

-17.07.2014 в частині збільшеної суми позики у розмірі 81900 грн. (а.с.136 т.1);

- 04.06.2015 в частині збільшеної суми позики у розмірі 84000 грн. (а.с.137 т.1).

Також, судом досліджено копії:

- документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і ОСОБА_10 (а.с.138-143, 183-185 т.1);

- довідки про касові операції (а.с.144-150, 168-174 т.1);

- платіжних документів щодо придбання валюти (а.с.151-154 т.1);

- заяви на відправку грошових переводів на ім`я ОСОБА_2 (а.с.155-166 т.1);

- касового ордеру (а.с.167 т.1);

- довідки про доходи ОСОБА_7 (а.с.175-181 т.1);

- інформації про статус вкладу ОСОБА_7 (а.с.182 т.1);

- довідок про готівкові операції (а.с.186-188 т.1);

- електронних проїзних документів (а.с.189-190 т.1);

- довідок - підтверджень про здійснення банківської операції на ім`я ОСОБА_10 (а.с.191-192 т.1);

- індивідуального трудового договору моряка на ім`я ОСОБА_6 (а.с.193-200 т.1);

- свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (а.с.203 т.1);

- платіжних документів, накладних на будівельні матеріали (а.с.204- 221 т.1);

- акту здачі-прийняття робіт (а.с.222 т.1);

- робочого проекту водопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.223-226 т.1);

- будівельного паспорту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.227-234 т.1).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №7/17 від 28.07.2017, яка проведена в рамках цивільної справи №501/2872/15-ц, будівельна готовність житлового будинку складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 552 601 грн. та експертом запропоновано варіанти поділу нерухомого майна (а.с.59-102 т.2).

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №14/17 від 17.11.2017, яка проведена в рамках цивільної справи №501/2872/15-ц, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам державних будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил для житлового будинку (а.с.126-134 т.2).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №19-7451 від 21.12.2020, яка проведена в рамках даної цивільної справи №501/2092/19 (а.с.170-214 т.2):

- поділу об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до рівних часток співвласників (по Ѕ частині кожному з двох співвласників об`єкта незавершеного будівництва) визначити не надається можливим, оскільки на будинок садибного типу не визнано право власності;

- ринкова вартість Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 без врахування земельної складової, станом на час проведення експертизи, з урахуванням округлення до сотен складає 543 700 грн.

ІV. Оцінка Суду.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Позивач ОСОБА_1 просить:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , тощо.

Разом з тим, відповідно до висновку судової будівельно- технічної експертизи Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №7/17 від 28.07.2017, яка проведена в рамках цивільної справи №501/2872/15-ц, будівельна готовність житлового будинку складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та з урахуванням земельної складової становить 1 552 601 грн. та експертом запропоновано варіанти поділу нерухомого майна (а.с.59-102 т.2).

Крім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №19-7451 від 21.12.2020, яка проведена в рамках даної цивільної справи №501/2092/19 (а.с.170-214 т.2):

- поділу об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до рівних часток співвласників (по Ѕ частині кожному з двох співвласників об`єкта незавершеного будівництва) визначити не надається можливим, оскільки на будинок садибного типу не визнано право власності, тощо.

Отже, будинок не введений до експлуатації, правовстановлювальні документи відсутні.

За змістом частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене (частина шоста статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі №6-388цс15, від 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс16, у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

ОСОБА_2 13.12.2013 повідомлено про початок будівельних робіт.

Будинок побудовано на земельній ділянці площею 0,090 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 02.08.2013 на ім`я відповідачки.

Ці обставини встановлені по справі №501/2872/15-ц.

Відтак, будинок не має статусу, який би дозволив визнання на нього права в судовому порядку, тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, задовольняючи частково позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ринкової вартості Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 без врахування земельної складової у розмірі 543 700 грн, суд керується наступним.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі №6-388цс15, від 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс16, у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 - є незавершеним будівництвом, який побудовано сторонами під час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з грудня 2008 року по травень 2015 року однією сім`єю і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості Ѕ частки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності майна, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, припинення права власності, стягнення судових витрат, скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності будинку, земельної ділянки (кадастровий номер F:05:013:0174) за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

В мотивуючій части ні вказаної постанови вказано, що:

«Зважаючи на надання ОСОБА_1 документів на підтвердження покупки будівельних матеріалів виконання робіт, він не позбавлений права вимоги в подальшому з врахуванням таких обставин, але підстав для визнання права власності на будинок як об`єкт нерухомого майна немає, суд вправі вирішити справу в межах заявлених позовних вимог, тому рішення суду у частині задоволення позову про визнання права власності на будинок, як ухвалене з порушенням норми матеріального права, підлягає скасуванню».

Суд приймає до уваги обставини, встановлені рішенням Одеського апеляційного суду від 16.04.2019 у справі №501/2872/15-ц, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню при розгляді даної справи, на які посилається сторона відповідача, а саме, що:

«Свідок ОСОБА_5 , батько ОСОБА_2 пояснив, що до 2013 року його донька проживала в квартирі по АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності, та в зв`язку з тим, що вона розводила собак, то не могла їх тримати в квартирі тому був потрібен житловий будинок, він продав квартиру, а гроші надав для придбання ділянки, дії з продажу здійснювала його дружина по довіреності.

Свідок ОСОБА_5 , мачуха відповідачки, підтвердила, що чоловік надав їй довіреність на продаж квартири в м.Одесі, яку вона продала та гроші віддала ОСОБА_2 .

З договору купівлі - продажу квартири від 30.07.2013 р. вбачається, що ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , продав квартиру по АДРЕСА_2 за 321902 грн.».

Такі докази у сукупності є поясненням джерела набуття коштів ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 вказує у відзиві на позов та в судовому засіданні, що різниця між отриманими нею від продажу квартири батьком грошима та витратами на купівлю земельної ділянки на будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами склала 216902 грн. (321902 - 105000) та як зазначає ОСОБА_2 , вона з метою будівництва будинку позичила у своїх родичів грошові кошти на загальну суму 344800 грн. (фінансову допомогу з метою будівництва будинку здійснювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приходяться матір`ю та бабусею ОСОБА_2 ).

Разом з тим, суд бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №7/17 від 28.07.2017, яка проведена в рамках цивільної справи №501/2872/15-ц та який є належним доказом у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, згідно якого ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з врахуванням земельної складової становить 1 552 601 грн. (а.с.59-102 т.2), що значно перевищує розмір грошової допомоги, наданої родиною відповідача (її матір`ю ОСОБА_7 , бабусею ОСОБА_8 , ОСОБА_2 батьком), витрачених на будівництво будинку та придбання земельної ділянки, тощо.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_2 що за період часу з травня 2015 року по вересень 2019 року спірний житловий будинок не тільки добудовано, прийнято в експлуатацію, а й здійснено нове будівн ицтво господарських споруд, оскільки дані обставини не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо посилання сторони відповідача на те, що позивачем не вносились на депозитний рахунок суду кошти, як окрему підставу для відмови в задоволенні позову, суд керується наступним,

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації.

Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Крім того Верховний Суд звертає увагу, що згідно з установленою практикою вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, позивач обрав належний спосіб захисту оспорюваного права, який не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №19-7451 від 21.12.2020 щодо ринкової вартості Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва у розмірі 543 700,00 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )ринкову вартість Ѕ частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 без врахування земельної складової у розмірі 543 700 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко