ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/56/21 Номер провадження 22-ц/814/1669/21Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 11:45:56 до 11:56:20; дата виготовлення повного тексту судового рішення 28 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Держави через Державну казначейську службу України на його користь 3 000 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Оболонського районного суду м.Києва.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що Оболонським районним судом м.Києва 09 червня 2009 року ухвалено заочне рішення, яким розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , якого ніколи не існувало.

Цим судовим рішенням встановлено, що сторони мають дочку ОСОБА_3 .

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09 червня 2009 року було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, тобто через десять років.

Рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено, що донька ОСОБА_2 не має жодного відношення до позивача.

За час існування незаконного рішення суду з нього були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , постановами державного виконавця заборонено виїзд за кордон, керування транспортним засобом, арештовані рахунки.

Внаслідок ухвалення судом незаконного рішення, яке було скасоване, розпалася сім`я позивача, завдана шкода діловій репутації позивача, який є керівником місцевого осередку всеукраїнської громадської організації.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд не дав належної оцінки фактичним обставинам, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили. Як наслідок, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, якими врегульовані правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями органів державної влади, у тому числі рішеннями суду, зробивши помилковий висновок про те, що шкода, заподіяна рішенням суду у цивільній справі не відшкодовується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09 червня 2009 року розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , яка у подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Рішенням суду встановлено, що у шлюбі сторони мають дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року встановлений факт народження дитини ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження селище міського типу Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова від матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року задоволена заява Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області.

Роз`яснено рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року, згідно якого це рішення є підставою для первинної державної реєстрації народження дитини ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження селище міського типу Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова від матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України. В подальшому провести відповідні зміни прізвища на підставі наданих належним чином легалізованих документів, які підтверджують підстави для зміни прізвища або встановлення батьківства.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена: скасоване заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29 травня 2009 року; ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, проаналізувавши зміст (висновки) судів у справах щодо розірвання шлюбу, встановлення юридичного факту, позбавлення батьківських прав зробив висновок про необґрунтованість доводів позову.

Апеляційний суд погоджується з висновкам суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Отже, спірні відносини врегульовані нормами ст.23 і ст.1174 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81, ст.77-80 ЦПК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, у тому числі моральної, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29 травня 2009 року скасоване судом апеляційної інстанції (постанова Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року) з тих підстав, що свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яке видане 04 квітня 2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району є недопустимим доказом, оскільки Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, а доказів визнання та відповідної легалізації Республікою Молдова свідоцтва про одруження не надано. Аналогічний висновок викладений у рішенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року.

У постанові Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року також встановлено, що відповідач, тобто ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи у травні 2009 року.

Окрім того, як слідує зі змісту рішення Оболонського районного суду м.Києва від 15 червня 2010 року ОСОБА_1 знав про пред`явлений до нього позов і заперечував проти стягнення з нього аліментів виключно з підстав відсутності роботи та коштів. У справі відсутні дані про те, що ОСОБА_1 у встановленому порядку оскаржив зазначене рішення суду.

Наведені обставини дають підстави обґрунтовано стверджувати, що ОСОБА_1 принаймі з червня 2010 року був обізнаний стосовно наявних до нього претензій шлюбно-сімейного характеру і судових рішень, ухвалених за результатами розгляду пред`явлених до нього позовів, проте у розумні строки не скористався встановленим законом порядком оскарження судових рішень, які, на його думку, є незаконними.

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2021 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов