КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Київ

Справа №753/373/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/6373/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 28 січня 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 28 січня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 до 1/6, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2012 року. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття. Однак, після ухвалення даного рішення, ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилась друга дитина, ОСОБА_6 , матір`ю якої є ОСОБА_7 . Відтак, зважаючи на вказані обставини, позивач просить про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2020 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач у порушення вимог закону не довів належними і допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народження дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення розміру на утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач ним подана апеляційна скарга, в якій вказується на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим з огляду на неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не були враховані наведені ним обставини, а саме виникнення у нього обов`язку щодо утримання другої дитини.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.6).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття (а.с.9-10).

На підставі цього рішення 31 липня 2012 року був виданий виконавчий лист та 09 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 33803262 (а.с.7,8).

Згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 виданим Бахмутським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області від 18 вересня 2018 року між позивачем та ОСОБА_7 18 вересня 2018 року був зареєстрований шлюб з (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданим Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області від 09 січня 2014 року, позивач є батьком ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст.182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим рішенням стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач пред`явив позов про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини посилаючись виключно на обставини народження у нього другої дитини.

Разом з цим, позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів.

При цьому, даних про те, що аліменти, які сплачуються відповідачем перевищують 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину, визначений ч. 2 ст.182 СК України суду не надано.

Матеріали справи містять дані про зміну сімейного стану позивача, однак, як вірно вказав суд першої інстанції, народження у позивача другої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів і не може погіршувати стан утримання першої, ще малолітньої дитини.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про погіршення майнового стану позивача або про покращення стану відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів обставин, передбачених ст. 192 СК України, і судом не встановлено зміни його майнового чи сімейного стану достатніх для зменшення раніше визначеного розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, в порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні і підстави для компенсації понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук