Номер провадження: 22-ц/813/3272/21
Номер справи місцевого суду: 522/3153/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року, постановленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст судового рішення складений 29 вересня 2020 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК», правонаступника позивача приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Армо» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -

встановив:

У лютому 2019 року АТ «КРИСТАЛБАНК» (правонаступник - приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Армо»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, в якому просило усунути перешкоди АТ «КРИСТАЛБАНК» в користуванні нерухомим майном, а саме нежитловими будівлями,загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було також укладено договір іпотеки від 19 вересня 2007 року. Предметом іпотеки були нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень.

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «КРИСТАЛБАНК» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно з реєстром відступлення прав вимоги.

25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір відступлення прав за іпотечними договорами.

19 січня 2018 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 , умов кредитного договору, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» звернуло стягнення на предмет іпотеки та набуло на нього права власності на підставі положень іпотечного договору в рахунок погашення боргу ОСОБА_1

07 вересня 2018 року АТ «КРИСТАЛБАНК» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про звільнення нежитлового приміщення та усунення перешкод у користуванні майном, згідно з якою ОСОБА_1 повинен був звільнити нежитлові будівлі до 01 жовтня 2018 року.

04 листопада 2019 р. між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ПП виробничо-комерційна фірма «Армо» були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до яких право власності на нежитлові будівлі перейшли від попереднього власника АТ «КРИСТАЛБАНК», до нового власника ПП ВКФ «Армо».

17 лютого 2020 р. ПП ВКФ «Армо», як новим власником спірного майна, на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про звільнення нежитлових будівель та усунення перешкод у користуванні цим майном, оскільки, ОСОБА_1 вказані нежитлові приміщення не звільняє.

15 листопада 2019 року залучено ПП ВКФ «Армо» в якості правонаступника позивача АТ «КРИСТАЛБАНК» (протокольна ухвала суду (а.с. 85-86 т. 1)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року позов АТ «КРИСТАЛБАНК», правонаступника позивача приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Армо» задоволений.

Виселено ОСОБА_1 з приміщень нежитлової будівлі загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким в позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що станом на 19 січня 2018 року, коли АТ «КРИСТАЛБАНК» перереєструвало на себе право власності на приміщення, однак предмет іпотеки знаходився в оренді за договором оренди від 10 січня 2018 року до 31 грудня 2020 року з наступною прологацією на той же строк. Крім того, суд повинен був розглядати справу у порядку загального провадження з проведенням попереднього судового засідання та дотриманням інших процедур, закріплених в ЦПК України, але не дотримався цих вимог Закону. Також вказував на незаконну заміну сторони позивача на правонаступника; вирішення справи неповноважним складом суду, відвід якому було безпідставно відхилено.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ПП ВКФ «Армо» зазначає, що відповідно до договору іпотеки, ОСОБА_1 зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб. Таким чином саме ОСОБА_1 є останнім користувачем нежитлових будівель і несе відповідальність за створення перешкод наступному власнику майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , а також представників сторін адвокатів Васильєва І.І. та Шевцову Т.Р., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що12.09.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 010/15-58/07-486, з додатками та додатковими угодами до нього.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було також укладено договір іпотеки від 19.09.2007 р., із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрований в реєстрі № 4054 (а. с.9-11 т.1).

Предметом іпотеки були нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад, розташовані на земельній ділянці площею 1657 кв.м.

24.05.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «КРИСТАЛБАНК» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно з реєстром відступлення прав вимоги від 25.05.2017 р. Крім того, від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.05.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір відступлення прав за іпотечними договорами (а. с. 5-8), визначеними в додатку № 1 до такого договору відступлення. Серед таких прав, за вище наведеними договорами, від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» передані права кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за Іпотечним договором.

19.01.2018 р., у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 , умов кредитного договору, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» звернуло стягнення на предмет іпотеки та набуло на нього права власності на підставі положень іпотечного договору та ст. ст. 36-37 Закону України «Про іпотеки», в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 .

Тобто, АТ «КРИСТАЛБАНК» стало власником нежитлових будівель, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 111275039 від 22.01.2018 р. (а. с. 12 т.1).

07.09.2018 р. АТ «КРИСТАЛБАНК» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу № 07.09.2018/9-вих. про звільнення нежитлового приміщення та усунення перешкод у користуванні майном (а. с. 13 т. 1).

Згідно з вказаною вимогою АТ «КРИСТАЛБАНК», ОСОБА_1 повинен був звільнити до 01.10.2018 р. нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також передати новому власнику (банку) всі ключі до замків, необхідні для отримання доступу до приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 469 (а. с.14 т.1), ОСОБА_1 отримав зазначену вимогу 19.09.2018 р.

Також, з матеріалів справи, зокрема з актів про незвільнення приміщення від 16.10.2018 р. та 31.01.2019 р. (а. с.38,39 т.1), вбачається, що невідомі особи у відповідні дати не допустили представників АТ «КРИСТАЛБАНК», як дійсного на той час власника, на територію нежитлових будівель, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому зазначені будівлі перебувають під охороною.

04.11.2019 р. між АТ «КРИСТАЛБАНК» та приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Армо» були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстровані в реєстрі за № 1479 та за № 1480, відповідно до яких право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли від попереднього власника, АТ «КРИСТАЛБАНК», до нового власника ПП ВКФ «Армо».

Вказане підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами 187406258 та 187413614 від 04.11.2019 р. (а. с. 67-68, 74-75 т.1).

17.02.2020 р. ПП ВКФ «Армо», як новим власником спірного майна, на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу № 17.02.2020/1-вих. (а. с.122-124) про звільнення нежитлових будівель та усунення перешкод у користуванні цим майном. Така вимога була вручена особисто ОСОБА_1 у дату 22.02.2020 р., що вбачається з роздруківки відомостей, що вміщені у розділі «Трекінг» на офіційному сайті АТ «УКРПОШТА» щодо відправлення за № 238 (а. с.126 т.1).

21.02.2020 р. представником власника підприємства ПП ВКФ «Армо», адвокатом АО «СІ.ЕЛ.ЕС.» Байдеріним О.А., здійснена спроба огляду нежитлових будівель, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також прилеглої до них території, шляхом спроби доступу та візуального обстеження зовнішнього та внутрішнього стану нежитлових будівель.

Спроба такого огляду представником ПП ВКФ «Армо», адвокатом Байдеріним О.А., здійснена на виконання доручення власника, ПП ВКФ «Армо», оформленого згодою від 24.12.2019 р. (а. с.128 т.1).

Про відповідний факт представником підприємства ПП ВКФ «Армо», ОСОБА_2 , 21.02.2020 р. складено акт проведення огляду нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також огляду прилеглої до них території (а. с.129-131 т.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що судом під час розгляду справи були досліджені матеріали відеофіксації, що наявні в матеріалах справи на CD-диску (а. с.127 т.1), обставин, що мали місце 21.02.2020 р. за адресою спірних нежитлових приміщень та які описані представником ПП ВКФ «Армо» у відповідному акті проведення огляду нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також огляду прилеглої до них території, а також матеріали фотофіксації, що наявна в матеріалах справи (а. с.132-134 т.1).

Задовольняючи позов АТ «КРИСТАЛБАНК», правонаступник позивача приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Армо» про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких безпідставних обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовної заяви та доведеність позовних вимог АТ «КРИСТАЛБАНК», правонаступником якого є ПП ВКФ «Армо», оскільки відповідач втратив право власності на спірне майно 19.01.2018 р. та з цього часу вчиняє протиправну бездіяльність щодо невиконання законних вимог в частині звільнення спірних нежитлових приміщень.

У цій частині судом встановлено, що право власності ПП ВКФ «Армо» на спірні нежитлові приміщення є дійсним, відповідачем або іншими особами в судовому порядку не оскаржувалось.

Судом також встановлено, що відповідач отримував вимоги про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які направлялись спочатку власником АТ «КРИСТАЛБАНК», а пізніше його правонаступником ПП ВКФ «Армо».

Також судом звернуто увагу на те, що в матеріалах справи міститься клопотання відповідача від 15.11.2019 р. (а. с. 78) про долучення до матеріалів справи доказів та відмову у позові, з якого вбачається, що відповідач обізнаний про перехід права власності до дійсного власника ПП ВКФ «Армо».

Судом вірно встановлено, що відповідач не звільнив приміщення, заперечує проти заявлених до нього вимог, що, у сукупності з іншими обставинами, підтверджує факти створення відповідачем перешкод власнику нежитлових будівель в їх користуванні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, порушене право власності підлягає захисту, та з метою усунення перешкод в користуванні приміщеннями нежитлової будівлі загальною площею 641,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад, відповідач підлягає виселенню.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами, оскільки ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаним про те, що право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перейшло від нього до АТ «КРИСТАЛБАНК», а згодом до ПП ВКФ «Армо», на підставі дійсних та правомірних договорів купівлі-продажу (виходячи з презумції правомірності, визначеної ст. 204 ЦК України) незаконно обмежує діяльність власника на об`єкті, обмежуючи доступ до нежитлових будівель.

На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ «КРИСТАЛБАНК», правонаступника позивача приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Армо».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що станом на 19 січня 2018 року, коли АТ «КРИСТАЛБАНК» перереєструвало на себе право власності на приміщення, однак предмет іпотеки знаходився в оренді за договором оренди від 10 січня 2018 року до 31 грудня 2020 року з наступною прологацією на той же строк є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що договір оренди предмету іпотеки був укладений зі згоди іпотекодержателя, як передбачено умовами іпотечного договору.

Доводи про те, що суд повинен був розглядати справу у порядку загального провадження з проведенням попереднього судового засідання та дотриманням інших процедур, закріплених в ЦПК України, але не дотримався цих вимог Закону, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом справа розглядалась в загальному порядку, що підтверджується тим, що учасники справи були повідомлені про призначені судові засідання, а під час розгляду справив судовому засіданні були присутні представники позивача та відповідача.

Доводи про незаконну заміну сторони позивача на правонаступника є безпідставними, з тих підстав, що 15 листопада 2019 року залучено ПП ВКФ «Армо» в якості правонаступника позивача АТ «КРИСТАЛБАНК» (протокольна ухвала суду (а.с. 85-86 т. 1), однак ні ОСОБА_1 , ані його представник не скористувались правом передбаченим ст. 352, п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, та не оскаржили ухвалу суду.

Доводи про вирішення справи неповноважним складом суду, відвід якому було безпідставно відхилено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки заявлений відвід був розглянутий судом відповідно до вимог чинного законодавства та визнаний судом необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти д нів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 серпня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда