Житомирський апеляційний суд
Справа №295/271/21 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 19 травня 2021 року суддею Стрілецькою О.В. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 28 травня 2021 року,

у справі №295/271/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), у якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 37784 грн.
Обґрунтовував вимоги тим, що він звернувся до в/ч НОМЕР_1 з запитом про надання публічної інформації, а саме довідки про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також належним чином завірених копій наказів про вхід/вихід військової частини, справи з Антитерористичного центру при СБУ, секторальних наказів, витягів із наказів командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття для виконання завдань антитерористичної операції та прибуття після їх виконання; витягів із наказів (по стройовій частині) керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, що стосуються його в період з 01.01.2018 по 01.03.2018 під час відрядження у Донецьку область.

Запит належним чином не розглянуто, у зв`язку з чим він звернувся до суду і рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №240/10248/20 дії в/ч НОМЕР_1 щодо ненадання інформації на запит визнано незаконними та зобов`язано надати зазначені у запиті документи. Проте, відповідачем рішення суду не виконане.
Такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях і приниженнях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Завдана шкода спричинила негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Позивач вказує, що йому довелося витратити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту сприймалось ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан його душевної рівноваги, для відновлення якого позивачу доводилось докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям та працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.
Також, зазначає, що це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок.
Окрім того, позивач посилається на те, що ним витрачено значний час на захист своїх прав у суді. Тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його та викликає психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності держави в особі в/ч НОМЕР_1 , що створює додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.
Розмір моральної шкоди розрахований позивачем виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на січень 2020 року у сумі 4723 грн. Відповідач повинен був надати інформацію в червні 2020 року та станом на січень 2021 року минуло 8 місяців, однак відповідач не надав доступ до публічної інформації. Таким чином, розмір моральної шкоди визначено у сумі 37784 грн (8 місяців х 4723 грн).
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

На його думку, судом не враховано, що витребувані документи після судового рішення повинні були у березні 2018 року відправлені до комісії, яка видає посвідчення, але вони надані лише у 2021 році. Посвідчення учасника бойових дій він отримав у 2019 році вже у другій військовій частині за перебування у новій ротації під час участі в ООС в червні-вересні 2019 року.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 37784 грн (з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати у січні 2020 року - 4723 грн за кожний місяць ненадання відповіді на запит про публічну інформацію). При цьому судом не враховано практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Юрій Миколайович Іванов проти України») та судову практику у аналогічних справах (рішення Деснянського районного суду м.Чернігів від 09.10.2020 у справі №750/7355/20, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2020 у справі №569/14945/20, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2021 у справі №623/4/21, рішення Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2021 у справі №372/185/21, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.03.2021 у справі №569/16473/20, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2021 у справі №149/30/21, постанову Черкаського апеляційного суду від 18.03.2021 у справі №712/5272/20 тощо).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Змістом статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2020 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до в/ч НОМЕР_1 запит про надання публічної інформації, в якому просив надати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та належно завірені копії наказів про вхід/вихід військової частини, справи з Антитерористичного центру при СБУ, секторальні накази, витяги із наказів командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття для виконання завдань антитерористичної операції та прибуття після їх виконання; витяги із наказів по стройовій частині) керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, що стосуються позивача в період з 01.01.2018 по 01.03.2018 під час відрядження у Донецьку область; відповідь надіслати за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 61).
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №240/10248/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання публічної інформації за запитом від 29.05.2020, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит на інформацію; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути запит від 29.05.2020 про надання публічної інформації та надати документи зазначені в запиті (а.с. 15-20).
Протиправність дій відповідача, яка полягає в ненаданні своєчасно відповіді на запит позивача, встановлена в рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №240/10248/20, яке набрало законної сили 27.11.2020, а тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню.
Документи, які просив надати позивач, належать до переліку документів, які подаються особою для отримання статусу учасника бойових дій, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (із змінами) «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доведення лише протиправності дій відповідача та наявність відповідного судового рішення про встановлення цієї обставини не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, і позивачем не надано докази на підтвердження наявності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Також, суд першої інстанції врахував, що для виконання рішення суду в/ч НОМЕР_1 було здійснено ряд запитів для отримання запитуваної позивачем інформації, оскільки відповідач не був її розпорядником, що вказує на відсутність мети у відповідача порушити права позивача, а несвоєчасність надіслання відповіді на звернення не мала умисного характеру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, крім визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду запиту позивача, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 розглянути запит позивача та надати зазначені у ньому документи.
Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його запиту. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено.
Наявність судового рішення, у якому встановлено факт порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді його запиту не може бути достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновки Верховного Суду №826/10460/16 від 03.10.2019, №804/6922/16 від 31.07.2019, згідно яких сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
ОСОБА_1 не надав належних, допустимих і достатніх доказів того, що внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися у ненаданні йому відповіді, для нього настали такі негативні наслідки, внаслідок яких він морально страждав і на відновлення свого психологічного та фізичного стану він вимушений був спрямовувати додаткові зусилля та нести додаткові витрати майнового характеру, то підстав вважати, що йому у зв`язку з цим була заподіяна моральна шкода немає.

При цьому сам факт витрати власного часу та зусилля позивача на оскарження дій відповідача, не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Звернення до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Також, судом першої інстанції встановлено та зі змісту наказу тимчасового виконувача обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 №259 від 18.12.2020 вбачається, що в період з 18.12.2020 по 13.03.2021 військова частина НОМЕР_1 перебувала на польовому виході для проведення занять з бойової та навчально-бойової підготовки (підготовки до виконання бойового завдання), місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 було с. Перлявка, Житомирської області.
З огляду на такі обставини, суд обґрунтовано зазначив, що відсутність військової частини в місці постійної дислокації за адресою АДРЕСА_2 могла слугувати об`єктивною обставиною, яка перешкоджала належному та своєчасному розгляду запиту позивача, так і виконанню рішення суду у справі №240/10248/20.
Згідно копії листа командира військової частини НОМЕР_1 за №815/166 від 04.03.2021 на виконання рішення суду у справі №240/10248/20 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , яка зазначена в запиті) надіслано відповідь на запит про надання публічної інформації, а саме: довідку АТО від 12.02.2021 №230; витяги з наказів командира військової частини про вибуття та прибуття (по стройовій частині) від 03.01.2018 №93, від 22.02.2018 №54; копію витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного центру Служби безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 08.01.2018 №4/дск; копії витягів з наказів по строєвій частині першого заступника Антитерористичного центру (керівника сектору) про прибуття для виконання завдань антитерористичної операції та вибуття до постійної дислокації від 07.02.2018 №38дск, від 25.02.2018 №56дск (а.с. 63).
Таким чином, як вбачається зі змісту даної відповіді позивачу, крім документів, які перебували у фактичному володінні відповідача, були направлені документи, видані не службовими особами в/ч НОМЕР_1 . В судовому засіданні представник відповідача пояснювала, що для виконання рішення суду військовою частиною були скеровані відповідні запити до Антитерористичного центу, і лише після надходження відповіді направлені позивачу.
Зі змісту витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2018 №47 вбачається, що солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.02.2018 № 22-РС на посаду стрільця-групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_1 (по м. Києву і Київській області), вважати таким, що 01.03.2018 справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Черкаси.
Тобто, з 01.03.2018 позивач взагалі не проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
З огляду на встановлені обставини та надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, а позивачем не доведено, що документи, які були видані посадовими особами Антитерористичного центру, перебували у володінні відповідача, звідки позивач був звільнений з 01.03.2018. Також такі документи містять гриф «дск» - «для службового користування», а тому не належать до публічної інформації.
Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи представник відповідача вказувала, що документи, направлені відповідачем на адресу позивача на виконання рішення суду у справі №240/10248/20 супровідним листом від 04.03.2021, не були отримані позивачем, а повернулись не врученими, у зв`язку з чим поштове відправлення на адресу позивача було направлено повторно.
З наведеного, суд дійшов правильного висновку, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надсилання відповіді на звернення не мала умисного характеру та відповідач не мав на меті порушити права позивача.
Окрім того, зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 37784 грн позивач пов`язує з порушенням його права як учасника бойових дій на першочергове відведення земельних ділянок, позбавлення можливості скористатись пільгами з оплати комунальних послуг, які передбачені для учасників бойових дій.
Проте, в матеріалах справи міститься посвідчення серії НОМЕР_2 , яке підтверджує, що ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, яке видане 17 квітня 2019 року.
Наявність такого посвідчення на час звернення до відповідача із запитом про надання інформації від 26.05.2020, спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що зволікання відповідача із наданням відповіді на його запит перешкоджало у реалізації його прав як учасника бойових дій, зокрема перешкоджало йому в отриманні пільг для оплати комунальних послуг, першочерговому отриманні земельної ділянки, що призвело до спричинення йому моральних страждань.
Будь-яких інших доказів, які б вказували на те, що позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права як учасника бойових дій за умови наявності в нього офіційного документа, який підтверджує його статус, матеріали справи також не містять.
Посилання ОСОБА_1 на застосування до спірних правовідносин рішень Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Юрій Миколайович Іванов проти України» є безпідставними з огляду на інші обставини справи, які містяться в цих справах.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігів від 09.10.2020 у справі №750/7355/20, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2020 у справі №569/14945/20, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2021 у справі №623/4/21, рішення Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2021 у справі №372/185/21, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.03.2021 у справі №569/16473/20, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2021 у справі №149/30/21, постанова Черкаського апеляційного суду від 18.03.2021 у справі №712/5272/20 не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки стосуються інших обставин, які були встановлені при розгляді даних справ.

Доводи апеляційної скарги про те, що витребувані документи після судового рішення повинні були у березні 2018 року відправленні до комісії, яка видає посвідчення, але вони надані лише у 2021 році, є безпідставними, оскільки із запитом до військової частини про надання інформації позивач звернувся 26.05.2020, а посвідчення отримав 17.04.2019.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 19 липня 2021 року.