РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Беньо М.І.

розглянувши в черговому судовому засіданні, в залі суду, у м. Львові цивільну справу № 465/7280/16 ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення у квартиру з наданням ключів та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном, вселення у квартиру з наданням ключів та стягнення судових витрат.

Позов обґрунтовує тим, що вона, позивачка, є співвласницею майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки в КСТ «Карпати», за адресою: с.Велика Калинка (81550), Городоцького району Львівської області з дачним будинком № НОМЕР_1 , гаражу № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному кооперативі «Автолюбитель-4», за адресою: АДРЕСА_2 . Їй, позивачці, та відповідачу, її брату, належить по 1/2 частині кожного майнового об`єкту. Зазначає, що відповідач протягом тривалого часу з 2008 року чинить їй перешкоди у користуванні майном. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2009р. визнано недійсним заповіт, складений її, позивачки, матір`ю, на користь відповідача. Франківським ВП ГУ НП у Львівській області відкрито кримінальне провадження щодо шахрайських дій відповідача, який шляхом обману та зловживання довірою, вчинив всі необхідні дії для складання заповіту на свою користь, в якому вона, позивачка, визнана потерпілою. З 2014 року відповідач закрив та не дає можливості зайти у кімнату та горище, де знаходяться її, позивачки, особисті речі, та не дає можливості користуватися дачним будинком, який знаходиться на земельній ділянці і гаражем, оскільки в нього знаходяться всі ключі і він відмовляється надати можливість зробити дублікати. З приводу протиправних дій відповідача вона, позивачка, неодноразово зверталася до поліції і прокуратури починаючи з 2008 року, однак вжиті поліцією заходи не дали жодного результату. На її прохання надати доступ до майна відповідач не реагує, відповідає у грубій нецензурній формі. Відтак, просить зобов`язати відповідача не чинити їй, позивачці, перешкод у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1 , земельною ділянкою в КСТ «Карпати» за адресою с. Велика Калинка (81550) Городоцького району Львівської області з дачним будинком АДРЕСА_3 , гаражем № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному кооперативі «Автолюбитель - 4» за адресою АДРЕСА_2 , вселити її у квартиру та зобов`язати надати ключі від вхідних дверей під`їзду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.03.2017 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Вказана справа перебувала у провадженні судді Мигаль Г. П.

На виконання рішення зборів суддів № 6 від 12.12.2017 та з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи., цивільну справу відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 164/Р від 19.12.2017 р. та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу передано 19.12.2017 судді Козюренко Р. С.

У зв`язку із перебуванням судді Козюренка Р. С. з 24.09.2018 року по 22.12.2018 року у додатковій оплачуваній відпустці із навчання у Національному Університеті «Львівська Політехніка» Інститут економіки та менеджменту (для підготовки та захисту дипломного проекту (роботи), цивільну справу відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 105/Р від 10.12.2018 р. та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу передано 10.12.2018 р. судді Кузь В.Я.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 09.01.2019р. суддею Кузем В.Я. прийнято до провадження, продовжено розгляд справи у загальному позовному провадженні та призначено судове засідання у справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі, позовну заяву вважає необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що не вчиняє перешкод позивачці у користуванні квартирою, позивачка незаконно заволоділа документами на квартиру, що позбавляє його прав оформити власність на частку квартири. Крім того, позивачкою не повністю оплачуються послуги за утримання будинку та прибудинкової території. Вказує, що не чинить позивачці перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивачка має доступ до частини ділянки, яка належить їй. Щодо до дачного будинку, то такий не входить до спадкового майна, а гараж знаходиться під арештом.

В подальшому позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, які вона зменшує та просить зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1 та земельною ділянкою в КСТ «Карпати», за адресою с. Велика Калинка (81550) Городоцького району Львівської області з дачним будинком, вселити її в квартиру АДРЕСА_4 , та надати ключі від вхідних дверей.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення викладеним в позовній та уточнених до неї, зазначає, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, яке належить сторонам на правах спільної сумісної власності. Вказує, що не має допуску до квартири, будинку, однак має ключі від квартири. Зазначає, що одну кімнату в квартирі вона закрила, оскільки в ній знаходяться її речі. В квартирі ідеальні частки не виділялись. Відповідач заволодів усім майном, крім того не надає квитанції про оплату житлово комунальних послуг, а субсидії відмовляється оформити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначає, що не чинить позивачці жодних перешкод у користуванні спільним майном, вказує, що позивачка має вільний доступ до квартири, земельної ділянки, дачного будинку. В позивачки є ключі від квартири, дачного будинку, в квартирі одна з кімнат нею закрита. Вказує, що позивачкою виготовилась технічна документація на будинок, відтак вона вільна у доступі до майна, яке є у спільній власності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який на момент допиту працював у Франківському РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, повідомив суду, що зі сторони позивачки були неодноразові звернення стосовно дій відповідача, який обмежив їй доступ до квартири.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування майном, яке перебуває у їх спільній власності. Однак, на даний час не може повідомити суду, які відносини існують між сторонами. Пригадує, що відповідач неодноразово висловлювався в сторону позивачки, що вона нічого не буде мати.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 22.01.2016р. державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк Т.В., спадкоємцями квартири АДРЕСА_4 , гаражу № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному кооперативі «Автолюбитель-4», який знаходиться за адресою м. Львів, вул. Олесницького 123, земельної ділянки, що призначена для садівництва та розташована за адресою Львівська область, Городоцький район, Керницька сільська рада в КСТ «Карпати», є позивачка та відповідач, відповідно на 1/2 частки спадщини.

На підставі даних свідоцтв оформлені витяги про реєстрацію прав власності в спадковому майні.

Дані обставини в судовому засіданні сторонами визнаються та неоспорюється. Відтак, суд вважає за недоцільне дослідження матеріалів справи в частині судових рішень щодо визнання недійсним заповіту матері позивачки та відповідача, оскільки такі стосуються періоду до оформлення прав на спадщину сторонами.

За нормами ст.15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги як докази в підтвердження позовних вимог, долучені позивачкою витяг з ЄРДР від 10.09.2013р., оскільки такий стосується вчинення відповідачем шляхом обману та зловживання дій для складання заповіту від імені гр. ОСОБА_5 на його користь, ухвала слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2016р.

Крім того, в матеріалах справи наявний ряд інших документів, які стосуються обставин справи, які на думку позивачки, є шахрайськими діями відповідача, а також процедури оформлення документів на спадщину сторонами, що теж не стосується предмету і підстав даного позову.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 319-322 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 379, 383 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 156 Житлового Кодексу України визначає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідженням матеріалів справи не встановлено, та позивачкою не надано належнимх доказів, які б свідчили про те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні майном, що є у їх спільній власності. Натомість, позивачкою в судовому засіданні не заперечується той факт, що вона володіє ключами від квартири, в якій знаходяться її речі і одна кімната нею закрита.

Окрім того, суд не бере до уваги показання свідків, оскільки при їх допиті не встановлено жодних обставин, які б однозначно стверджували факт вчинення відповідачем перешкод користування майном позивачці. Натомість їх показання свідчать про наявність неприязних відносин між сторонами.

В матеріалах справи відсутні рішення за результатами розгляду заяв позивачки, що подані в правоохоронні органи, щодо не допуску відповідачем позивачки до майна, співвласником якого вона є, які б свідчили про наявність умисних дій відповідача.

Позивачкою не доведено, що вона не може належним чином користуватись своє часткою у спільною майні, як і не доведено, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні майном. Суд приходить до висновку, що як дії позивачки, так і дії відповідача є бездіяльними відносно спільного майна та свідчать про помсту один одному, яка має місце внаслідок неприязних стосунків один з одним.

Відтак, підставність позивачкою позовних вимог в судовому засіданні не доведено.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статями 43 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачці у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення у квартиру з наданням ключів та стягнення судових витрат, за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 28 липня 2021 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В. Кузь