Справа № 344/7124/17
Провадження № 22-ц/4808/773/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Бойчука І.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

Івано-Франківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат, за апеляційними скаргами ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , представника Івано-Франківської міської ради Медицької Світлани Василівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Пастернак І. А. у м. Івано-Франківськ,

ВСТАНОВИВ:

У червня 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат.

Позовна заява з врахуванням уточнених позовних вимог, мотивована тим, що їй та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням про реєстрацію від 23.11.2001 року, реєстраційний запис №5503, книга №106. Підставою для реєстрації права власності є свідоцтво про право власності від 15.06.1999 року, видане Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням міського голови від 02.04.1999 року №149-р. Сарай розміщено в дворі будинковододіння АДРЕСА_3 на земельній ділянці необхідній для обслуговування вказаного домоволодіння. 30.08.2016 року сусід ОСОБА_13 iз використанням трактора вчинив самоправні дії та пошкодив сарай. ОСОБА_13 посилається на те, що сарай знаходиться на земельній ділянці, яка є його власністю та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №980067, виданий відповідно до п. 2.50 рішення XXVII сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року. Відповідно до п. 2.50 рішення XXVII сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року землекористувачам ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 - затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передано у власність, земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а саме земельні ділянки площею 0,0996га, на АДРЕСА_1 . Вказує, що Івано-Франківською міською радою було незаконно затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 0.0996га по АДРЕСА_1 землекористувачам ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , оскільки не було залучено до участі в погодженні меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 суміжних власників земельної ділянки, а саме власників домоволодіння АДРЕСА_3 та неправомірно включено в межі земельної ділянки, яка надана у користування відповідачам частину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_3 під сараєм позивача. Будь-яких документальних доказів погодження меж земельної ділянки між позивачем, як власником сараю та відповідачами при оформленні оскаржуваного державного акту на право власності на землю зроблено не було. 08.08.2014року приватним нотаріусом Дузінкевич Лілією Богданівною на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989067 з реєстраційним номером №91 від 25.05.2009 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1530794 від 08.08.2014року. номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 - на земельну ділянку площею 0,0996га, кадастровий номер :06:001:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_1 . Вказана реєстрація права власності на земельну ділянку на №01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконною, так як видана на підставі незаконного державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером 91 від 25.05.2009року. Просила визнати незаконним та скасувати п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року провадження у справі ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині відносно відповідача ОСОБА_5 закрито.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності для звернення з даним позовом.

Позов ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2.50 рішення XXVII сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року "щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та переданя у власність, земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд" на земельну ділянку площею 0.0996-га. кадастровий помер :06:001:0139 на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 - виданий 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0.0996-га, кадастровий номер :06:001:0139.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 ) на земельну ділянку площею 0.0996га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 "янівни 1920,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленям нового про відмову про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права та вчинення відповідного запису, є договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 08 серпня 2014 року, який ОСОБА_4 не оскаржувався. Таким чином, її права порушено не було, державна реєстрація відбулось на законних підставах. Крім того, не встановлено правовий режим сараю, що знаходиться на земельній ділянці, право на яку захищає ОСОБА_4 . Так, згідно довідки ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 27 квітня 2017 року №00728 сарай площею 7 кв.м. є самовільно збудованою спорудою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, відсутні докази, що земельна ділянка площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_4 , так як не враховано самовільного спорудження позивачкою сараю та не подано нею доказів щодо належності спірного сараю.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Івано-Франківської міської ради Медицька С.В. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що приймаючи рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності на земельну ділянку та передаючи у власність земельну ділянку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Івано-Франківською міською радою було враховано відомості з усіх доданих документів, а саме висновку Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів, висновку Управління архітектури та містобудування, кадастрового плану земельної ділянки, акту обстеження і узгодження меж землекористування, топо-геодезичних вишукувань, акту виносу зовнішніх меж землекористування в натурі. Крім того, на плані земельної ділянки зазначено тільки житловий будинок, дані про розміщення сараю не внесені та не зареєстровані.

14 червня 2021 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що судом першої інстанції вірно враховано, що під час погодження та затвердження технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не було належним чином відображено об`єкт нерухомого майна ОСОБА_4 та не погоджено межі відповідної земельної ділянки. Це підтверджується схемою технічної документацією щодо земельної ділянки.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 та Івано-Франківської міської ради Яшан В.В. апеляційну скаргу підтримали , просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_4 29 червня 2021 року у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 989967 від 28.10.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 , підлягає визнанню недійсними у зв`язку з тим, що був виданий з порушенням чинного законодавства та порушує права ОСОБА_4 щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій розміщений сарай, що перебуває у власності цієї особи.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Захист речових прав шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном (стаття 391 ЦК України) є можливим лише носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу права власності, з приводу захисту якого він звернувся до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1999 року виданого Госпрозрахунковою групою по приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_11 - чоловіку, ОСОБА_12 - доньці. Також зазначено, що квартира АДРЕСА_2 приватизована разом з сараєм площею 7,0 м2. (т.1 а.с.18).

Згідно довідки обласного комунального підприємства Івано-Франківського обласне бюре технічної інвентиризації від 27 квітня 2017 року №00728 за ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зареєстровано право власності на квартиру з сараєм по АДРЕСА_3 . Переходів права власності на даний обєкт не зареєстровано. Разом з тим зазначено, що сарай площею 7,0 м2 збудовано самовільно (т. 1 а.с.23).

Згідно розпорядження міського голови про приватизацію квартир державного житлового фонду від 02.04.1999 р. №149-р, на підставі якого 15.06.1999 року Госпрозрахунковою групою по приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_11 - чоловіку, ОСОБА_12 - доньці не зазначено, що вказана квартира (Т.а.с.45).

Рішенням Івано-Франківської міської ради ( XXVII)п`ятого демократичного скликання від 20.05.2008 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю. Відповідно до п. 2.50 рішення землекористувачам ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 передано у власність, земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а саме земельні ділянки площею 0,0996га, на АДРЕСА_1 (а.с. 10-17).

На підставі цього рішення ОСОБА_1 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 989967 (а.с. 27-28, т.1).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Дузінкевич Л.Б. внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки площею 0,0996 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :06:001:0139 (т. 1а.с.29).

За змістом технічної документації щодо земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що перебуває в спільній власності землекористувачів: ОСОБА_14 , ОСОБА_1 .. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та акта обстеження і узгодження меж землекористування в натурі про спірний сарай та його площу не вказано (а.с.13-17)

Частиною першою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (положення статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (2482-12) зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19) зазначено: «При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду керується вимогами частини другої статті 10 Закону № 2482-XII, за якою власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Згідно зі статтею 1 Закону № 2482-XII допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення)».

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Таким чином, для вирішення даного спору необхідно визначити правовий режим сараю, а саме, встановити, чи відноситься вказане приміщення до допоміжних, чи є нежитловим приміщенням, та з`ясувати, чи порушуються права ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина перша статті 376 ЦК України).

ОСОБА_4 не подала суду доказів того, що спірний сарай відноситься до допоміжних приміщень до належної їй квартири , чи є нежитловим приміщенням, цей сарай розміщений на прибудинковій території житлового будинку по АДРЕСА_3 , рішення міської ради про надання чи закріплення за вказаним житловим будинком земельної ділянки, чи передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність позивачки.

Суд позбавлений можливості збирати докази у цивільних справах. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України.

Крім того, під час розгляду справи Івано-Франківська міська рада указувала, що відповідно до статті 59 Закону України «Про місцева самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Вирішення питань регулювання земельних відносин, відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Повноваження у сфері регулювання земельних відносин визначено у статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», до яких, зокрема, віднесено організація і здійснення землеустрою та погодження проектів землеустрою.

Частиною першою статті 116 Земельногокодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким, громадянин, зацікавлений у отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, подає заяву до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківської міської ради ( XXVII) п`ятого демократичного скликання від 20.05.2008 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю. Відповідно до п. 2.50 рішення землекористувачам ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 передано у власність, земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а саме земельні ділянки площею 0,0996 га, на

АДРЕСА_5 ділянка, що розташована за вищезазначеною адресою, ОСОБА_4 у власність чи у користування (постійне чи оренду) не передавалась.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином підстав для визнання п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року незаконним, відстуні, так як і не наведено підстав для визнання недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 обґрунтовує підставу для визнання п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року незаконним тим, що на земельній ділянці (кадастровий номер :06:001:0139) розміщений сарай.

Проте, доказів, або будь-яких інших фактичних даних щодо права користування зазначенною земельною ділянкою не наводить.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України.)

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позову зв`язку з порушенням ОСОБА_4 щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій розміщений сарай є передчасним.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , представника Івано-Франківської міської ради Медицької Світлани Василівни на їх користь підлягає з ОСОБА_4 судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , представника Івано-Франківської міської ради Медицької Світлани Василівни задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 19 липня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський