КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року

Справа 753/15816/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10336/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року ( у складі судді Каліушко Ф.А. , інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не надає коштів на утримання свого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, а тому відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) вона просить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісяця, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення ним 23 років або до припинення навчання.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ;РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25.09.2020 року і до досягнення ним 23 років або до припинення навчання.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням, 30 травня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довела необхідності стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, не підтверджено, що діти проживають разом з позивачем та потребують матеріальної допомоги. Відсутні докази того, що позивач утримує повнолітню дитину. Судом надано не вірну оцінку наданим доказам. Оскільки дитина навчається на бюджетній формі, не отримує стипендію, так як погано навчається, та не надано доказів необхідності придбання підручників, відповідно не доведено, що на період навчання повнолітня дитина потребує допомоги.

Судом не враховано матеріальну спроможність утримувати повнолітню дитину з огляду на обов`язок відповідача утримувати батьків пенсіонерів , які потребують додаткового лікування.

06 липня 2021 року позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, однак відсутні відомості про надсилання їх іншій стороні, а тому апеляційний суд не приймає їх до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції вважав встанволеними такі обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , є студентом першого курсу зі скороченим терміном навчання 2 роки денної форми навчання в інституті «Інститут інформаційних технологійв економіці Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університут імені Вадима Гетьмана», що підтверджується довідкою №476 від 15 вересня 2020 року.

Судом також встановлено, що у зв`язку з навчанням, повнолітній син сторін не працює, стипендію не отримує, а відповдіно не має коштів для існування, окрім тих, які надає йому позивач.

Судом також встановлено, що відповідач є працездатною особою, яка за станом свого здоров`я може та зобов`язана надавати матеріальну підтримку повнолітній дитині до закінчення навчання.

Дослідивши подані суду першої інстанції докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту необхідності надавати кошти на утримання повнолітньої дитини суд не приймає з огляду на те, що відповідачем не доведено, що повнолітній син не проживає з матір`ю, також суду не надано доказів, що повнолітній син працює, чи отримує інший дохід, який міг би забезпечувати мінімальний рівень життя.

Оскільки за СК України батьки мають рівні обов`язки, щодо утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції правомірно задовольнив позов, з огляду на те, що відповідач не надав жодного переконливого доказу тому, що він з поважних причин не може виконувати свій обов`язок щодо утримання повнолітнього сина.

Посилання на те, що відповідач платить аліменти на неповнолітню дитину не позбавляє його від обов`язку, хоча б мінімальну допомогу надавати на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, а не перекладати цей обов`язок на позивачку.

Доводи апеляційної скраги про відсутність у відповідача фінансової можливості надавати сину матеріальну допаомогу на період навчання є не доведеними, так як відповідач не надав суду будь-яких доказів розміру свого доходу.

Відповідно до відомостей Головного управління статистики у Київської області середньомісячна заробітна плата штатних працівників в загальному становить станом на 2020 рік 11 887, 00 гривень

Скаржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою працездатного віку, оскільки протилежного матеріали справи не доводять та самим відповідачем це не заперечується. Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення дитині, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких витратити на утримання повнолітньої дитини - 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Доводи апеляційної скарги про те, що навчання проводиться за рахунок державного бюджету, кошти за навчання позивач не сплачує, а стипендію син не отримує через погану успішність, колегія суддів не приймає з огляду на те, що повнолітньому сину необхідно одягатись та харчуватись, а тому сама по собі бюджетна форма навчання та не отримання стипендії не позбавляє батьків від обов`язку утримувати повнолітніх дітей на період навчання, в разі можливості надавати таку допомогу. Відповідач не довів неможливість працювати та отримувати заробітну плату, яка б дозволила йому виконувати його обов`язки, як щодо утримання неповнолітньої дитини так і надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період його навчання.

Посилання на утримання батьків відповідачем є недоведеним, а тому не впливає на законність рішення суду. Подання суду медичних документів, щодо стану здоров`я батьків відповідача не доводить, що останній надавав таку допомогу, придбавав ліки чи поніс якісь витрати на їх лікування.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду , а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам Закону, а також засадам розумності та справедливості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановила, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик