Справа № 572/211/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сарненський районний суд Рівненської області в складі :
головуючого судді - Слободянюка Б.К.
за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.
позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Аврамишина С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, -
Позивач звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що весною 2004 року вона познайомилася з відповідачем та почали зустрічатися і проводити разом дозвілля. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , біологічним батьком якого є ОСОБА_2 , однак, він відмовився подати в орган РАЦС заяву про реєстрацію батьківства і запис в актовому записі був проведений з її слів. Зазначає, що ОСОБА_3 є спільним сином сторін на даний час він проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Вказує, що вона сама не може забезпечити належний рівень утримання сина, тому звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою від 12.02.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
28.12.2020 року Київським міським клінічним бюро судових експертиз від було повернуто без виконання ухвалу про призначення експертизи в зв`язку неможливістю проведення експертизи, оскільки ОСОБА_2 для відбору зразків не з`явився. 12.02.2021 року провадження в справі було поновлено.
15.07.2021 року було закрито провадження у справі.
Позивач в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У вступному слові дала показання про те, що познайомилася з відповідачем в магазині, в якому вона працювала весною 2004 року, з того часу в них зав`язались стосунки, відповідач обіцяв одружитись, однак, коли дізнався, що вона вагітна, то сказав, що він одружений та має дитину, впевнена, що дитина відповідача. Вказує, що відповідач приїжджав до дитини коли йому було три роки. Зазначає, що раніше допомагали утримувати сина її батьки, а на даний час потреби дитини збільшилися, а тому утримувати його сама немає змоги.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ст.128-130 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло.
Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що сторони перебували у близьких стосунках від яких ОСОБА_1 завагітніла, про що повідомила відповідача ОСОБА_2 . Даний факт в судовому засіданні повідомила допитана за клопотанням позивача свідок ОСОБА_4 - сестра позивача, яка дала показання про те, що ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_2 неодноразово в них гостювали, вся їхня сім`я була знайома з відповідачем та чекали весілля. Сторони в них ночували, при цьому спали в одній кімнаті. Стверджує, що вони були разом навіть тоді, коли ОСОБА_1 була вагітна, зазначає, що дитина від відповідача, оскільки більш ні з ким немала стосунків в той час.
Допитаний в якості свідка син позивача ОСОБА_3 , пояснив, що він знає, що ОСОБА_2 його батько, він з ним спілкувався по телефону як з другом до того часу, поки останній не дізнався про те, що суді знаходиться даний позов. Зазначив, що ОСОБА_2 ні разу не називав його сином, ніякої матеріальної допомоги не надавав, в гості не приїжджав, хоч обіцяв.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 , батьком якого записаний ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Тутовицькою сільською радою.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої КП «Житлосервіс», встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.
Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.
Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).
Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Призначена судом експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків.
Відповідач достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства та призначення судової медико-генетичної експертизи, про що міститься в матеріалах справи телефонограма складена секретарем судових засідань, однак ухилився від явки для проведення експертизи і суду не надав будь-яких доказів неявки для проведення експертизи з поважних причин.
Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.
З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає до задоволення.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181, 183, 184 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.
Згідно з п.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. ст. 180, 181, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, доведеними є вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, ст.136 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) батьком ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 ), матір`ю якого є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 ).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2020 року та до досягнення останнім повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок)гривень 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Рівненському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 20.07.2021
СУДДЯ: