Справа № 182/258/21
Провадження № 2/0182/1030/2021
30.07.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 , третя особа Державний центр зайнятості Дніпропетровський обласний центр зайнятості Нікопольський міськрайонний центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ПП ОСОБА_2 , третя особа Державний центр зайнятості Дніпропетровський обласний центр зайнятості Нікопольський міськрайонний центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог посилалася на наступні обставини.
31 березня 2005 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений безстроковий трудовий договір, згідно якого на позивачку були покладені обов`язки бармена кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по реалізації продуктів харчування, обслуговування клієнтів, складання товарно-матеріальних звітів, робота з РРО та інша робота. Даний договір був зареєстрований Нікопольським міськрайонним центром зайнятості. З травня 2015 року позивачка припинила свою трудову діяльність в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », при цьому, розірвати трудовий договір їй не вдалося. Вона звернулася до відповідача з письмовою заявою щодо розірвання даного трудового договору, однак, лист повернувся на її адресу за закінченням строку зберігання. Також, з відповідною заявою 16 грудня 2020 року вона звернулася до міськрайонного центру зайнятості, які повідомили її, що «Трудовий договір, укладений між ними та зареєстрований в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості, може бути розірваний Центром лише у присутності та за погодженням обох сторін договору. У разі неможливості прибути до Центру будь-якої сторони договору, інша сторона має право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом звернення з позовною заявою до суду. Тому, враховуючи викладені обставини, вона вимушена звертатися до суду для розірвання трудового договору, укладеного між нею та відповідачем і зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації вказаний трудовий договір в односторонньому порядку.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.20-21).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористалася, конверт, який був направлений за адресою її місця знаходження та перебування, повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.25). Крім того, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада України» (а.с.22).
Третя особа - Державний центр зайнятості Дніпропетровський обласний центр зайнятості Нікопольський міськрайонний центр зайнятості, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.24), своїм правом, передбаченим цивільно-процесуальним законодавством, не скористався, будь-які заяви на адресу суду від нього не надходили.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачених пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Як встановлено судом, 31 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений безстроковий трудовий договір, згідно якого працівник зобов`язаний виконувати обов`язки бармена кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з реалізації продуктів харчування, обслуговування клієнтів, складання товарно-матеріальних звітів, ведення журналів РРО виконання правил торгівлі, а ФОП ОСОБА_2 зобов`язана працівникам у розмірі не нижчому мінімальної заробітної плати оплачувати працю (а.с.8). Відповідно до відмітки, яка міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вищевказаний договір був зареєстрований Нікопольським міськрайонним центром зайнятості (а.с.6-7). Як вбачається з листа № 1807 від 28 грудня 2020 року, Нікопольський міськрайонний центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 , що укладений трудовий договір може бути розірвано центром лише у присутності та за погодженням сторін, інша сторона має право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом звернення до суду (а.с.10).
Відповідно до ст.ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).
Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
За змістом ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами статті 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні.
Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.
Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості.
Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору, між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року (зі змінами до доповненнями) (надалі Порядок), припинення дії безстрокового трудового договору, укладеного між фізичною особою та найманим працівником по договорам, які укладалися до 01 січня 2015 року, повинно бути зареєстровано в центрі зайнятості, а також фізична особа та найманий працівник повинні з`явитися до центру зайнятості із своїми примірниками договорів та пред`явити їх, а представник центру зайнятості реєструє припинення трудового договору та вчиняє запис про це на договорі про реєстрацію припинення.
Відповідно до п.9 цього Порядку, відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.
Згідно з п.8 цього Порядку, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково, в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України.
Відповідно до п.14, п.15 Порядку, записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.
Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою - підприємцем запису про підстави припинення такого договору.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак, процедура розірвання трудового договору, відповідно до законодавства України про працю, не виконана, досудове врегулювання спору неможливе в силу того, що відповідач поштову кореспонденцію не отримує, в добровільному порядку дії щодо договору вчинити не бажає, позивачка позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством (ст.38 КЗпП) порядку, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації, що порушує її конституційні права - право на працю, на оплату праці, та здійснення обов`язкових соціальних внесків. А тому позовні вимоги в частині розірвання трудового договору підлягають задоволенню.
Як вбачається з листа № 1807 від 28 грудня 2020 року Нікопольського міськрайонного центру зайнятості, наданого на звернення позивача про зняття спірного трудового договору з реєстрації, у зв`язку із вище дослідженим судом Порядком, центр зайнятості не має змоги зняти вказаний трудовий договір з реєстрації за відсутності відповідного рішення про зобов`язання вчинити цю дію.
З огляду на вищевказане, позовна вимога про зобов`язання Нікопольського міськрайонного центру зайнятості зняти спірний трудовий договір з реєстрації також підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21, 36, 38, 232 ч.1 п.1 КЗпП України, ст.ст.10-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 , третя особа Державний центр зайнятості Дніпропетровський обласний центр зайнятості Нікопольський міськрайонний центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Розірвати трудовий договір, укладений 31 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований в Нікопольському міськрайоному центру зайнятості.
Зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації в односторонньому порядку у разі відсутності роботодавця трудовий договір, укладений 31 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал