Дата документу 05.04.2021
Справа № 334/8340/17
Провадження № 2/334/149/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участі секретаря Гребенюк А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні власністю та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування житловим будинком і вселення. В обґрунтування позову вказує, що він є власником 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , 29/100 частин цього житлового будинку належать ОСОБА_2 , 33/100 частини будинку належать ОСОБА_4 , 9/100 частин належать ОСОБА_3 .

Житловий будинок поділяється на квартиру АДРЕСА_2 і квартиру АДРЕСА_3 (58/100 частин) належить позивачу і відповідачу. Квартира №2 (42/100 частини) належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , спірних правовідносин з якими немає.

Позивач не має можливості користуватись належними йому 29/100 частинами житлового будинку, тому що позивач займає все приміщення спірної частини будинку.

Згоди щодо порядку користування будинком сторони не досягли, відповідач не визнає право позивача проживати у спірному будинку.

У зв`язку з цим позивач просить встановити між ним і відповідачем порядок користування належною їм частиною житлового будинку, усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном і вселити до вказаного будинку.

Відповідач надав відзив на позов, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що позивач фактично просить поділити в натурі будинок, але при цьому не вказує, що на земельній ділянці розташовані інші будівлі і прибудови, які є невід`ємною частиною будинку і також підлягають поділу. При цьому зазначає, що в літню кухню проведений газ і опалення, а тому він фактично є невеликим окремим будинком, яким певний час користувався син позивача. Крім того зазначає, що другий поверх будинку є нежилим, там відсутнє опалення, позивач не бере ніякої участі в утриманні будинку, його ремонті.

У відповідача на утриманні є троє дітей, які фактично проживають разом з ним у вказаному будинку, місця для проживання у будинку не так багато.

Також просить відмовити у позові з тих підстав, що позивач не намагався фактично вселитися у будинок, у нього є інше житло, де він постійно мешкає.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Відповідач, його представник проти позову заперечували, просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 58/100 частин житлового будинку АДРЕСА_4 ) належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у справі №2/334/2325/2014 про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.03.2015 за №9171559.

Відповідачу ОСОБА_2 належить 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на 42/100 частини будинку житлового будинку АДРЕСА_5 ) зареєстровано за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , (33/100 частини будинку) і ОСОБА_3 (9/100 частин будинку).

Між співвласниками квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник спір щодо користування належним їм майном.

Як встановлено з пояснень сторін, ОСОБА_2 та члени його сім`ї проживають у квартирі АДРЕСА_6 . Проти вселення та проживання у вказаному будинку співвласника ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 заперечує з тих підстав, що порядок користування будинком не визначений, ОСОБА_1 має інше місце проживання, участі в утриманні будинку не несе.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Позов не був заявлений про розподіл майна в натурі, стаття 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

З метою вирішення спору щодо визначення порядку користування житловим будинком було проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Висновок експерта є одним із доказів у справі, який оцінюється судом у відповідності до ст. 89 ЦПК України, і не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до висновку експерта № 2400 від 09.07.2018, дослідженням встановлено, що на земельній ділянці, що обслуговує квартиру АДРЕСА_6 , розташовані наступні будівлі та споруди: частина основної частини будинку літ.А - квартира АДРЕСА_2 загальною площею 67,9 кв.м., сіни літ.а2, літня кухня літ.Б, сіни літ.б, сарай літ.Д, сарай літ.Е, душ літ.И, вбиральня літ.Ж, гараж літ. Г, частина паркану літ. №1, водопровід літ. №3.

Квартира №1 житлового будинку АДРЕСА_1 складається з приміщень: коридор 1-1 площею 15,9 кв.м., коридор 1-2 площею 6,6 кв.м., кухня 1-3 площею 4,4 кв.м., санвузол 1-4 площею 3,3 кв.м., кімната 1-5 площею 19,3 кв.м., коридор 1-6 площею 6,4 кв.м., кімната 1-7 площею 8,8 кв.м., кімната 1-8 площею 19,1 кв.м.

На розгляд суду запропоновано один варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_6 , відповідно до якого співвласнику І пропонується по основній частині будинку літ.А у особисте користування кімната 1-5 площею 19,3 кв.м. (зелений), у загальне користування пропонується частина коридору 1-2 площею 6,6 кв.м., кухні 1-3 площею 4,4 кв.м., санвузла 1-4 площею 3,3 кв.м., коридору 1-6 площею 6,4 кв.м., кімната 1-7 площею 8,8 кв.м.

Співвласнику ІІ пропонується по основній частині житлового будинку літ.А у особисте користування кімната 1-8 площею 19,1 кв.м. (жовтий), у загальне користування пропонується частина коридору 1-2 площею 6,6 кв.м., кухні 1-3 площею 4,4 кв.м., санвузла 1-4 площею 3,3 кв.м., коридору 1-6 площею 6,4 кв.м., кімната 1-7 площею 8,8 кв.м.

Для даного варіанту порядку користування частиною житлового будинку необхідно виконати наступні переобладнання: в приміщенні 1-1 улаштувати перегородку, обладнавши таким чином коридор площею 6,1 кв.м. та кухню площею 9,3 кв.м.; в приміщенні 1-3 демонтувати кухонні прилади.

Також пропонується порядок користування надвірними будівлями та спорудами.

Дослідивши вказаний висновок експерта, заслухавши думку сторін щодо нього, суд приходить до висновку про неможливість встановлення судом запропонованого порядку користування житловим будинком, оскільки такий порядок порушуватиме права співвласників житлового будинку. Так, суд вважає необґрунтованим запропонований варіант в частині виділення у спільне користування ізольованої житлової кімнати 1-7 площею 8,8 кв.м. за умови переобладнання приміщення коридору 1-1 шляхом встановлення перегородки у коридор площею 6,1 кв.м. і кухню площею 9,3 кв.м., і залишенням їх у загальному користуванні наряду з кухнею 1-3. Не містить будь-якого обґрунтування і висновок експерта щодо кухонних приладів в приміщенні 1-3, за умови демонтажу яких можливо встановити запропонований порядок користування житловим будинком.

Тож розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, виходячи з того, що як позивач, так і відповідач, мають право на проживання у спірному житловому будинку і у жодної зі сторін спору немає пріоритету у балансі інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Склад сім`ї відповідача, наявність у позивача іншого місця проживання, неприйняття ним участі в утриманні будинку, не є підставою для відмови у позові про вселення позивача у спірну частину будинку.

Вимоги позову про встановлення порядку користування житловим будинком задоволенню не підлягають, однак при цьому сторони не позбавлені можливості у подальшому вирішувати питання володіння та користування майном. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а у разі неможливості - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Саме лише вселення позивача до житлового будинку не порушить прав відповідача, а можливі обмеження, які виникнуть у зв`язку з вселенням, є виправданою необхідністю забезпечення однакової реалізації своїх прав всіма співвласниками.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - 29/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення до вказаного будинку.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного судового рішення - 15.04.2021.

Суддя: Турбіна Т. Ф.