233 № 233/1289/21
12 липня 2021 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Левчук О.О.,
за участю секретаря Рамазанової В.Х.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Костянтинівка цивільну справу №233/1289/21 за позовом:
ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресом: АДРЕСА_2
про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
29.03.2021 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник Янинович М.М. звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів.
Свої вимоги обґрунтував тим, що він є зареєстрованим та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Власником даного житлового приміщення є його цивільна дружина ОСОБА_3 .
У жовтні 2020 року вони з жінкою знаходились вдома, за вказаною адресою нашого мешкання. В двері подзвонили, він відкрив і на порозі стояли дві особи, які розповідали про переваги встановлення металопластикових вікон, а також скління, обробку та утеплення балконів для мешканців нашого району міста за зниженими цінами в рамках соціальної програми. Дані особи повідомили, що в разі підтвердження нашого наміру на отримання зазначених послуг від їх організації, сумарна знижка на вартість послуг нам, як двом особам пенсійного віку, які мешкають в зазначеному житлі, буде складати 32% від загальної вартості.
В той же день на виконання умов договору ним було сплачено передплату за вартість виробів відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору в сумі 6200,00грн. готівкою, а також 100,00грн. за здійснення замірів, тобто всього готівкою 30.10.2020 року він віддав 6300,00грн.
Через декілька днів, 03.11.2021 року за його згодою його жінка ОСОБА_3 особисто прийшла до офісу Відповідача, який знаходився за адресом: АДРЕСА_4 та здійснила ще один платіж на суму 600,00грн. на виконання ним умов Договору.
05.11.2020 року ОСОБА_3 знову за його проханням (в зв`язку із його незадовільним станом здоров`я) пішла до офісу Відповідача в місті Костянтинівка та сплатила ще 8068,00грн. Вказані кошти були сплачені ним для того, щоб виконавець за Договором, тобто Відповідач по справі виконав свої зобов`язання, які є предметом Договору.
Після здійснення останнього платежу 05.11.2020 року, представники Відповідача повідомили, що залишок суми від загальної вартості послуг, визначеної Договором, треба буде сплатити після отримання нами ПФХ конструкцій, тобто пластикових вікон. Тому він, без будь-яких побоювань, став чекати на поліпшення своїх житлових умов, а саме: встановлення нових вікон.
Через декілька днів, продивляючись новини міста в соціальній мережі Facebook, він випадково побачив оголошення із застереженням, що в місті працюють шахраї. В даному оголошенні були також світлини, на яких були зображені ті самі особи, які приходили до його місця мешкання і від імені Відповідача здійснювали заміри вікон та уклали зі ним Договір, зазначений вище.
Наступного дня, 09.11.2020 року він прийшов до офісу Відповідача за адресом, яка зазначена в Договорі, а саме: АДРЕСА_4 , однак даної організації там вже не було, а в приміщенні розташувалась інша організація - клінігова компанія.
На дзвінки, які він здійснював за зазначеними в Договорі телефонами ніхто не відповідав. Він склав письмову заяву на ім`я Відповідача про розірвання Договору та направив її рекомендованим листом за адресом, який зазначений в Договорі, як адреса ФОП ОСОБА_2 . Будь-яка інша його офіційна адреса не була йому відома. Лист повернувся йому в зв`язку із неотриманням його Відповідачем та закінченням терміну зберігання.
Одночасно він звернувся із заявою до поліції про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства, однак отримав відмову з посиланням на відсутність складу кримінального правопорушення в діях Відповідача та кваліфікацію даних правовідносин як цивільно-правові.
Згідно із п.3.2. Договору Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені вироби упродовж 21-ого робочого дня з моменту укладення Договору за умови виконання мною п.3.1 договору.
Пункт 3.1.1. Договору встановлює обов`язок Замовника погасити борг «до передачі у власність» в розмірі 100% передплати не пізніше 20-ти днів з дня внесення завдатку.
З даного положення вбачається, що остаточну суму вартості послуг за Договором він зобов`язаний був сплатити протягом 20-ти днів, починаючи з дати укладення Договору та внесення першої частини суми Договору в розмірі 6200 плюс 100,00грн., а саме: з 30.10.2020 року і відповідно до 19.11.2020 року. Як зазначено вище, сума вартості послуг на виконання умов договору була внесена ним частково тричі, тобто 30.10.2020 року - 6200,00грн.; 03.11.2020 року - 600,00грн. і 05.11.2020 року - 8068,00грн.
До отримання інформації, яка поставила під сумнів особу Відповідача і його намір виконати зобов`язання за Договором, він мав намір сплатити повну вартість послуг, визначених п.2.1. Договору в строк, визначений п.3.1.1.Договору.
Однак, як він зазначив вище, з 09.11.2020 року Відповідача вже неможливо було знайти за адресою, зазначеною в Договорі, а також зв`язатись з ним будь-яким способом, в тому числі за телефонами, вказаними в Договорі. Зокрема, Договір не містить жодної інформації про розрахункові рахунки Виконавця, на які б можна було перерахувати кошти на виконання п.3.1.1. Договору і тому, з огляду на той факт, що попередня оплата ФОП ОСОБА_2 здійснювалась ним готівкою, а також на фактичне зникнення всієї організації Відповідача, виконання ним умов Договору в частині здійснення оплати повної вартості Виробів в строк до 19.11.2020р. було цілком неможливим.
Відповідно до ст.570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
З вищенаведеного вбачається, що недовиконання ним зобов`язання щодо сплати вартості послуг, визначених Договором шляхом внесення 100% передплати сталось з вини кредитора, оскільки в зв`язку із відсутністю інформації про реквізити для перерахування коштів за Договором безготівковим способом, оплата ним здійснювалась готівкою безпосередньо представникам Відповідача з отриманням товарного чеку. А з огляду на виїзд Відповідача зі вказаного місця розташування офісу «Носороги» ( АДРЕСА_4 ) ще до закінчення строку, передбаченого п.3.1.1. Договору та блокування всіх засобів зв`язку він не мав жодної інформації та можливості виконання своїх зобов`язань за договором у визначений строк.
Станом на теперішній час Відповідач не виконав умов договору та не повернув кошти, які були передані їй як завдаток.
Дана умова договору та Додаток 1 порушує п.6 ч.1 ст.3 ЦК України в частині не передбаченого права споживача на розірвання договору, в той час коли виконавець має право на розірвання договору в односторонньому порядку є несправедливим та такими, що порушують загальні засади цивільного судочинства такі як справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.
Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А ч.5 цієї ж статті визначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на поведінку Відповідача, а саме: зміну ним місця розташування без повідомлення про це та про нову адресу сторону за Договором (Замовника), відключення засобів зв`язку, що свідчить про створення штучних перешкод для виконання умов Договору Замовником та незацікавленість в них, можна сказати, що з самого початку укладення зазначеного Договору не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Тобто, даний правочин є чітко спланованою Відповідачем схемою дій, спрямованою на неправомірне та безпідставне отримання коштів від Замовника, яким в даному випадку є він.
Пунктом 7.6. та Додаток 1 Договору також протирічить діючому законодавству, оскільки повернення або неповернення товару є не єдиною підставою розірвання договору, а у випадку, який описано в позовній заяві взагалі наявна інша підстава для розірвання договору, передбачена нормани ЦК України.
За змістом п.1 статті 651 ЦК України «договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом».
При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 652 ЦК України зазначено, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частиною 2 ст.652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Враховуючи наведене, зміна Відповідачем адреси та блокування засобів зв`язку є такою зміною обставин, що зумовлена причинами, які він, як заінтересована сторона, не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.
Відповідно до п.5 статті 653 ЦК України «якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору».
Діями відповідача йому завдано значної матеріальної шкоди... Тобто, шкода, яку він зазнав в зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору є для нього значною втратою.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За загальним правилом, яке міститься в ст.1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктами 5 та 6 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування майнової та моральної шкоди відповідно до закону та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Статтею 10 Закону врегульовані права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). А саме: Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Пунктом 4 статті 10 Закону визначено, що «За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків».
Пунктом 4.2.1. Договору між ним та Відповідачем визначено право Виконавця розірвати Договір в разі непогашення боргу шляхом сповіщення Замовника рекомендованим листом з повідомленням, відправленим поштою.
Відсутність закріпленого в Договорі права Замовника розірвати Договір тим же способом в разі порушення Виконавцем умов Договору протирічить діючому законодавству та порушує мої права споживача послуг та майнові права. Наголошую, що саме дії Відповідача створили перешкоди щодо виконання мною зобов`язань за Договором в повному обсязі.
Судові витрати покласти на Відповідача.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2021 року провадження по цивільній справі відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 11.06.2021 року.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.06.2021 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.06.2021 року.
Позивач до суду не з`явився, але надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надав.
Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з вимогами ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.
Відповідно до ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
У відповідності до п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
За правилом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зі змісту ч.1 ст.526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч.1 ст.611 ЦПК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Згідно із п.3.2. Договору Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені вироби упродовж 21-ого робочого дня з моменту укладення Договору за умови виконання мною п.3.1 договору.
Пункт 3.1.1. Договору встановлює обов`язок Замовника погасити борг «до передачі у власність» в розмірі 100% передплати не пізніше 20-ти днів з дня внесення завдатку.
Станом на теперішній час Відповідач не виконав умов договору та не повернув кошти, які були передані їй як завдаток.
При цьому відповідно до ст.52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Дана умова договору та Додаток 1 порушує п.6 ч.1 ст.3 ЦК України в частині не передбаченого права споживача на розірвання договору, в той час коли виконавець має право на розірвання договору в односторонньому порядку є несправедливим та такими, що порушують загальні засади цивільного судочинства такі як справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.
Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А ч.5 цієї ж статті визначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на поведінку Відповідача, а саме: зміну ним місця розташування без повідомлення про це та про нову адресу сторону за Договором (Замовника), відключення засобів зв`язку, що свідчить про створення штучних перешкод для виконання умов Договору Замовником та незацікавленість в них, можна сказати, що з самого початку укладення зазначеного Договору не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.
Відповідно до абз.1 ч.3 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991, вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Частиною 1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином - підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу.
Статтею 652 ЦК України зазначено, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частиною 2 ст.652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
5)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
6)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
7)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
8)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Враховуючи наведене, зміна Відповідачем адреси та блокування засобів зв`язку є такою зміною обставин, що зумовлена причинами, які він, як заінтересована сторона, не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.
Відповідно до п.5 статті 653 ЦК України «якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору».
Діями відповідача йому завдано значної матеріальної шкоди... Тобто, шкода, яку він зазнав в зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору є для нього значною втратою.
За загальним правилом, яке міститься в ст.1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктами 5 та 6 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування майнової та моральної шкоди відповідно до закону та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Статтею 10 Закону врегульовані права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). А саме: Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Пунктом 4 статті 10 Закону визначено, що «За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків».
Пунктом 4.2.1. Договору між ОСОБА_1 та Відповідачем визначено право Виконавця розірвати Договір в разі непогашення боргу шляхом сповіщення Замовника рекомендованим листом з повідомленням, відправленим поштою.
Відсутність закріпленого в Договорі права Замовника розірвати Договір тим же способом в разі порушення Виконавцем умов Договору протирічить діючому законодавству та порушує мої права споживача послуг та майнові права. Наголошую, що саме дії Відповідача створили перешкоди щодо виконання мною зобов`язань за Договором в повному обсязі.
При зверненні до суду з зазначеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати.
Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь держави у розмірі 2270,00грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 19, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір судовий збір у розмірі 2270,00грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Костянтинівського
міськрайонного суду: О.О. Левчук