Справа № 127/2140/21
Провадження № 2/127/341/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що з серпня 2014 року позивач працював на посаді продавця непродовольчих товарів у магазині «Євро Склад» у ОСОБА_3 . У магазині проводилась оптова та роздрібна торгівля мобільними телефонами та аксесуарами до них. У лютому 2015 року ТОП ОСОБА_3 припинив зайняття підприємницькою діяльністю та у зв`язку з чим, позивач був звільнений. 04.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського відділу Управління МВС у Вінницькій області щодо вчинення ОСОБА_1 крадіжки у особливо великих розмірах. На підставі заяви ОСОБА_3 04.08.2015 року було відкрито кримінальне провадження № 0005122 та 31.08.2016 року ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт. Під час розгляду обвинувального акту у Вінницькому міському суді Вінницької області ОСОБА_3 неодноразово зазначив, що бачив як ОСОБА_1 здійснював крадіжку його майна у особливо великому розмірі. Однак, за результатими розгляду справи 30.11.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області позивача було визнано невинним у вчиненні інкримінованого злочину. Стороною обвинувачення та потерпілим були подані апеляційні та касаційні скарги, які за результатами розгляду залишились без задоволення. Позивач зазначає, що емоційні переживання, виклакані свідомим звинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, негативно вплинули на його стан, спровокували загострення хронічної хвороби, бронхіальної астми. Також, участь у постійних судових засіданнях у справі призвело до того, що позивач не міг працевлаштуватись, а у зв`язку з фінансовими труднощами погіршились стосунки з дружиною, що призвело до розлучення. Позивач став замкнутим, роздратованим та невпевненим у собі. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку. За час роботи позивач періодично був відсутній на робочому місці через участь у кримінальному провадженні, що негативно вплинуло на його роботу, а тому з даного місця роботи він був змушений звільнитися 31.01.2019 року. Таким чином, позивач вважає, що йому нанесено матеріальну шкоду за втраченим заробітком у розмірі 71 064 грн. Також, позивачу нанесено моральну шкоду, оскільки у нього погрішились відносини з оточуючими, які його сприймають як особу, яка вчинила злочин. Тому, позивач вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 336 000,00 грн. є достатнім для компенсації його моральних страждань. Також, за звернення до суду із даним позовом позивач скористувався послугами професійної правової допомоги, за які сплатив 10 000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача.

Вищевикладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення.

01.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Вінницької обласної прокуратури, у якому представник відповідача заперечувала відносно задоволення позову у повному обсязі. Додатково зазначила, що твердження позивача про нанесення йому матеріальної та моральної шкоди є голослівними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом з тим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт перебування під слідством та судом, позивач не надав до суду будь-яких доказів, щодо вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Водночас, у доданої до позовної заяви трудової книжки не вбачається чітко визначеної посади, на якій перебував позивач та не надано доказів щодо його заробітної плати. Позивач у 2019 році звільнився із займаної посади за згодою сторін, що також свідчить про непорушення його майнових прав, оскільки звільнення відбулося добровільно.

За клопотанням представника позивача було витребувано з архіву Вінницького міського суду Вінницької області для огляду у судовому засіданні матеріали кримінальної справи № 127/21155/16-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року розгляд справи вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовочого судового засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причини. У попередньому судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги Вінницька обласна прокуратура не визнає у повному обсязі, та просила відмовити у задоволенні позову.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не відомо.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

16.08.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. 16.08.2021 року о 15 год. 30 хв. останньому вручено підозру (а.с.55-56).

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та виправдано (а.с.13-28).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.01.2020 року апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_3 залишено без задоволення, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2018 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч.4 ст. 185 КК України залишено без змін (а.с.29-36).

Як вбачається з Ухвали Верховоного Суду від 25.03.2020 року, представнику потерпілого Шалагінова В.Г., в інтересах потерпілого ОСОБА_3 відмовлено у відкриття касаційного провадження на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24.01.2020 року відносно ОСОБА_1 (а.с.37-39).

Таким чином, період з 16.08.2016 року по 24.01.2020 року позивач перебував під слідством.

Згідно Трудової книжки Серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 , запис № 14, 15.01.2016 року останній прийнятий на посаду менеджера в оптовій торгівлі та запису № 15 від 31.01.2019 року ОСОБА_1 звільнений із займанної посади за згодою сторін (а.с.42-46).

З Характеристики № 10/06-1 від 10.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Євровектор Плюс» менеджером в оптовій торгівлі в період з 15.01.2016 року по 31.01.2019 року. За період роботи проявив себе професіоналом своєї справи, компетентним співробітником, відповідальним працівником. За час роботи періодично був відсутній на робочому місці з особистих питань (надавав довідки, судові повістки, виклики на допити у слідчі органи), що негативно вплинуло на його роботу та емоційний стан. Після таких викликів ОСОБА_1 протягом декількох днів не міг сконцентруватися на роботі та належним чином виконувати свої посадові обов`язки, тому, з даного місця роботи був вимушений звільнитися. Звільнення було узгоджене з керівництвом, тому звільнений за угодою сторін (а.с.41).

Відповідно до Довідки № 0000-000003 від 31.01.2019 року дохід ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року склав 54 007,44 грн. (а.с.40).

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

На час притягнення позивача до кримінальної відповідальності він працював в ТОВ «Євровектор плюс» на посаді менеджера із середньомісячною заробітною платою 5 076,00 грн. 31.01.2019 року позивач звільнився з роботи.

Як роз`яснено в п.п.9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись усіма судами України, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.01.2020 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області залишено без змін. Таким чином, втрачений заробіткок слід вираховувати у період з мементу звільнення позивача з роботи 31.01.2019 року до Ухвали Вінницького апеляційного суду 24.01.2020 року. Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 60 912,00 грн. компенсація за неотриману заробітну плату за місцем роботи через вимушене звільнення та неможливість працевлаштуватись.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У даному випадку моральна шкода, завдана ОСОБА_1 , полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним звинувачем у вчиненні ним злочину.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував у статусі особи, яка притягається до кримінальної відповідальності і були порушені його нормальні життєві зв`язки. Для організації свого життя, він витрачав додаткові зусилля, витрачалась особиста енергія та час, які він витратити з користю, як для суспільства, так і для своїх родичів, близьких людей, а також для себе. Моральні страждання, отримані ним у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення нібито крадіжки у великих розмірах призвели до погіршення стану здоров`я. Внаслідок зазначених обставин погіршились його стосунки із оточуючими людьми, він розлучився з дружиною.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому під час кримінального провадження, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зазначених у позовній заяві.

Також у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Щодо розміру компенсації моральної шкоди суд враховує наступне. Позивач у судовову засіданні зазначив, що стан його здоров`я погіршився через необгрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності, а саме загострилась хвороба бронхіальна аста. Однак, будь-яких доказів стосовно наявної хвороби у позивача суду не надано, за таких суд критично відноситься до пояснень позивача щодо наявності у нього хронічної хвороби, бронхіальної астми.

Разом з тим, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявнність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та моральними стражданнями позивача, які були викликані нервовим напруженням, погіршенням відносин з оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв`язків.

Таким чином, суд вважає, що загальна сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. буде достатньою для компенсації моральних страждань позивача за незаконе притягнення до кримінальної відповідальності.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченим ним за надання юридичної допомоги у розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 29.09.2020 року, укладений між позивачем та адвокатом Кадочніковим А.О., Додаток до договору про надання правової допомоги від 29.09.2020 року про витрачений час на надання правничої допомоги, відповідно до якого загальна сума наданих послуг складає 10 000,00 грн., Акт виконаних робіт від 11.05.2021 року та квитанція на сплату 10 000,00 грн., Додаткова угода ( 49-50, 92-95).

Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність справи, тривалий час розгляду, вважає, що позивачем ОСОБА_1 обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об`єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 263-265ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Вінницької обласної прокуратури, код ЄДРПОУ - 02909909, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, матеріальну шкоду у розмірі 60 912 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Вінницької обласної прокуратури, код ЄДРПОУ - 02909909, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь держави судовий збір у сумі 709 (сімсот дев`ять) гривень 10 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вінницька обласна прокуратура, код ЄДРПОУ - 02909909, адреса місцезнаходження - м.Вінниця, вул. Монастирська, буд.33.

Відповідач: Державна казначейська служба України, код ЄДРПОУ - 37567646, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Бастіонна, буд.6.

Повний текст судового рішення складено 06.08.2021 року.

Суддя: