Справа № 344/9552/20
Провадження № 4-с/344/42/21
У Х В А Л А

13 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючогосудді Бородовського С.О.,

секретаря Герлан Н.В.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 23/11/2020 ухвалено рішення про стягнення зі скаржника аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання двох неповнолітніх дітей та повнолітнього сина на період його навчання. Представник скаржника звернувся до державного виконавця з проханням зарахувати платежі матері боржника скаржника на користь повнолітнього сина в рахунок аліментів на його утримання. Однак йому було в цьому відмовлено. Тому представник скаржника просив суд зобов?язати державного виконавця долучити до виконавчого провадження квитанції, визнати дії стягувача протиправними, перешкодою для боржника у сплаті аліментів.

В судовому засіданні представник боржника надав перед судом пояснення про те, що боржник у виконавчому провадженні надавав грошові кошти своїй матері, а вона надавала грошові кошти повнолітньому сину боржника та стягувача. В наступному боржник просив державного виконавця врахувати такі платежі в якості аліментів на утримання відповідного сина, але державним виконавцем в цьому відмовлено, оскільки вони не відповідають вимогам, що ставляться до таких законом; хоча сплачені грошові кошти не визначено в якості аліментів за їх призначенням платежу, але їх використано на утримання повнолітнього сина сторін; дії стягувача порушують права клієнта представника.

В судовому засіданні представник стягувача заперечила скаргу та надала перед судом пояснення про те, що по аліментах на утримання неповнолітніх дітей сторін спору немає заборгованості, бо стягувач отримувала аліменти в повному обсязі, але присуджені аліменти на утримання повнолітнього сина боржник не сплачував стягувачу, а тому по ним існує заборгованість; всі грошові кошти, що сплачено особисто повнолітньому сину сторін сплачено до ухвалення судового рішення і вони не можуть вважатись аліментними платежами на виконання обов?язку за судовим рішенням, оскільки судове рішення ухвалено після таких платежів; спірні грошові кошти, які платила матір стягувача не є аліментами, їх сплачено не боржником, а його матір?ю; стягувач за рішення суду є отримувачем грошових коштів на утримання трьох дітей сторін; оскільки стягувач не отримувала грошові кошти від боржника на утримання повнолітнього сина, тому по ним обчислюється заборгованість; боржник знав, що йому потрібно платити грошові кошти на утримання дітей саме стягувачці, оскільки на двох дітей він платив такі аліменти, а на третю дитину умисно не платив аліменти; гроші, що надавала бабуся повнолітнього сина сторін такому сину не є аліментами; аліменти на двох неповнолітніх дітей стягувач використовувала на утримання трьох дітей сторін; боржник умисно не платив стягувачці грошові кошти на утримання повнолітнього сина сторін, щоб спровокувати конфлікт в сім?ї і він цього досяг; повнолітній син сторін не передавав стягувачці грошові кошти, а тому стягувач ніколи не отримувала грошові кошти на утримання сина, хоча боржнику було однозначно відомо, що платежі на утримання сина для зарахування їх аліментами він повинен здійснювати на користь стягувачки, а не на користь сина сторін; судове рішення в частині аліментів на утримання повнолітнього сина сторін боржник не виконував умисно; суми платежів, які надавала матір боржника своєму онукові всі різні за розміром і за часом їх здійснення, а тому вони не відповідають аліментним платежам ні за розміром, ні за характером їх оплати, ні за характером їх використання; для уникнення спору щодо виконання боржником його обов?язку сплачувати аліменти на утримання трьох дітей, йому достатньо було лише виконувати такий обов?язок у спосіб, в який він платив аліменти на двох неповнолітніх дітей; дії боржника умисно спрямовані на створення напруги між отримувачем аліментів та повнолітнім сином сторін; боржнику були відомі реквізити рахунку стягувача для виконання обов?язку зі сплати аліментів; боржник міг виконувати його обов?язок зі сплати аліментів на користь органу державної виконавчої служби і не було б ніякого спору, але він все робив для ухилення від належного виконання його обов?язку та намагається уникнути виконання обов?язку з утримання сина сторін на час його навчання, який перебуває на утриманні стягувача.

Державний виконавець надав суду заперечення проти скарги, в якому вказано, що спосіб виконання судового рішення розміщено в самому змісті судового рішення та вказано, що боржник особисто або через офіційно уповноваженого ним представника повинен сплачувати грошові кошти на утримання дітей сторін на користь стягувачки і в саме такий спосіб судове рішення підлягає виконанню. Саме таке виконання є належним виконанням змісту судового рішення. Боржником не здійснено платежі в користь стягувачки отримувача аліментів, в їх призначенні не вказано, що це саме аліменти.

23/11/2020 ухвалено судове рішення про стягнення аліментів з боржника. За змістом судового рішення аліменти на утримання дітей сторін спору підлягають стягненню на користь стягувачки.

Отже грошові кошти, які платив боржник в супереч змісту судового рішення не в користь стягувачки і не на виконання його обов?язку зі сплати аліментів не належить до аліментів і не належить до належного виконання боржником його обов?язку зі сплати аліментів.

10/02/2021 стягувач подала до державної виконавчої служби виконавчий лист.

Будь-якого доказу дії ОСОБА_4 , матері боржника від його імені, його інтересі та на виконання його обов?язку безпосередньо на користь стягувача за судовим рішенням та зі сплати аліментів за судовим рішенням суду не надано.

В ст. 2 ЦПК України серед загальних засад цивільного судочинства проголошено змагальність сторін; диспозитивність відповідних відносин.

В ст. 12 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому за змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме скаржник та його представник несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положення цивільного процесуального закону не містять правових підстав для звернення боржника щодо визнання протиправними дій стягувача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Отже до обов?язку скаржника та його представника належить доведення перед судом порушення права чи охоронюваного законом інтересу скаржника на стадії виконання судового рішення.

Представником стягувача однозначно доведено перед судом обов?язок боржника сплачувати аліменти за змістом судового рішення саме на користь стягувачки.

Доказу належного, повного та своєчасного виконання такого обов?язку представник боржника суду не подав.

Натомість представником стягувача доведено перед судом і ту обставину, що боржник належним чином виконав відповідне судове рішення в частині сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей.

Отже боржнику однозначно відомо спосіб і порядок виконання його обов?язку зі сплати аліментів на утримання дітей сторін на користь стягувачки.

Представник стягувача довела перед судом ту обставину, що дії боржника щодо не виконання його обов?язку зі сплати аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання здійснено умисно та з метою уникнення негативних наслідків від виконання обов?язку боржника щодо сплати грошових коштів, які складають аліменти на користь стягувачки і для створення конфлікту між стягувачем та її повнолітнім сином. Отже боржник свідомо бажав настання наслідків його дій щодо не виконання обов?язків зі сплати аліментів.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Бородовський