Провадження № 2/522/3844/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Гаркуша Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотеко держателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0027/74/72679 від 03.04.2007 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку»,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2020 року Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотеко держателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0027/74/72679 від 03.04.2007 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 03 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0027/74/72679 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 247 147 доларів США зі строком дії до 03.04.2027 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,25 %.

04 квітня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки значиться квартира під АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1556, бланк ВРО 743654, згідно якого ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з трьох кімнат, загальною площею 129,8 кв.м.

У зв`язку з тим що на теперішній час Позичальник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед Позивачем та не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, просили у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0027/74/72679 від 03 квітня 2007 року у сумі 649 005 доларів США 03 центи звернути стягнення у порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_2 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу р.№ 1556 від 08.12.2011 року шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

29 жовтня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено повністю. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 129,8 кв.м, житловою 51,0 кв.м., яка належить на праві приватної власності громадянці України ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про виправлення описки в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року задоволено. Внесено виправлення в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року, а саме зазначено вірний номер справи «522/18913/20».

22 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

17 березня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бессараби П.А. до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву на позовну заяву разом з відзивом на позовну заяву.

Зазначено, що сторона відповідача категорично не погоджується із доводами та вимогами позовної заяви та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так як відповідач набула право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з трьох кімнат, загальною, площею 129,8 кв.м. на підставах, що не заборонені законом та у спосіб передбачений діючим законодавством України, зокрема із правочину. Після придбання вищезазначеної квартири, відповідач зробила у зазначеній квартирі капітальний ремонт, так як квартира була у стані від забудовника. Відповідач після проведення капітального ремонту в зазначеній квартирі зареєструвала в ній своє та малолітнього сина постійне місце проживання

Позивач після отримання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив не надавав.

Також, 11 травня 2021 року, до суду представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності.

18 травня 2021 року суд протокольно ухвалив поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву та заяви про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 14 червня 2021 року представник позивача заперечував проти пропуску позовної давності та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Інші учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином. Оголошено перерву до 19 липня 2021 року.

В судовому засіданні 19 липня 2021 року представник позивача підтримав позов, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити. Третя особа не з`явилась, сповіщалась належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

03 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0027/74/72679 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 247 147 доларів США зі строком дії до 03.04.2027 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,25 %.

04 квітня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки значиться квартира під АДРЕСА_1 .

26 березня 2012 року Біляївський районний суд Одеської області у цивільній справі № 2-п-24/11 позовні вимоги ПАТ «Райфайзен Банк Аваль`в особі Одеської дирекції до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором№ 014/0027/74/72679 від 03.04.2007 року, задоволено в зв`язку із порушенням відповідачами по справі зобов`язання щодо погашення заборгованості, яка склалася за вказаним кредитним договором. Та судом вирішено стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» (65000, м. Одеса, вул. Садова, 10 МФО 328351, , р/р НОМЕР_1 ), з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 682 376, 84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 5 440 931,74 грн.

17 жовтня 2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2/1522/11130/11 задоволено позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімонової Ольги Юріївни про визнання майна таким, що є спільною сумісною власністю та визнання договору недійсним.

Визнано недійсним договір іпотеки від 04.04.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Відкритим Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1077, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою Ольгою Юріївною, реєстровий № 1077.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою Ольгою Юріївною, реєстровий № 1077; реєстраційний №4755095, контрольна сума Г14Е454543.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою Ольгою Юріївною реєстраційний № 4755007 контрольна сума ЕВ4ДА7В42Е.

03 листопада 2011 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстром № 2739, придбав у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15.11.2011 р., номер запису: 3434 в книзі: 203доп-111, реєстраційний номер майна 18175881.

Вказана інформація відображена у п. 2 договору купівлі-продажу від 08.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1556, бланк ВРО 743654, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

08 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1556, бланк ВРО 743654, згідно якого ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з трьох кімнат, загальною площею 129,8 кв.м.

08 грудня 2011 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. сформовано та видано Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № витягу 10764264, згідно якого до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис щодо реєстрації правочину договору купівлі-продажу, предмет правочину: реєстраційний № об`єкту у РПВН 18175881, квартира за адресою АДРЕСА_2 ; відчужувач ОСОБА_3 ; набувач ОСОБА_1 , дата реєстрації 08.12.2011, реєстраційний номер - 4786316.

05 липня 2018 року Апеляційний суд Одеської області у цивільній справі №2/1522/11130/11 задовольнив апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль». Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2011 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова Ольга Юріївна про визнання майна таким, що є спільно сумісною власністю подружжя та визнання договору недійсним відмовлено.

На стор. 5 абзац 2 позовної заяви позивачем зазначено «Так, у ході отримання інформації щодо стану Предмета іпотеки, Банку стало відомо, що на підставі Договору купівлі-продажу, р. № 1556 від 08.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 стала ОСОБА_1 (копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 21683966 від 17.07.2020 року додається)».

Оскільки строк позовної давності починає перебіг, з урахуванням приписів ч. 1 та ч. 5 ст.261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому враховуючи зазначене в даному випадку, починає свій перебіг строк позовної давності саме з 08.12.2011 року, тобто дня придбання ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Норма ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Зазначений висновок сформований в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14.

Вжиття конструкції «могла довідатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, що не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Законодавче обмеження строків звернення до суду насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у правовідносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадку пред`явлення позову самою особою відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 08.06.2016 року.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Виходячи зі змісту статей 256 та 261 ЦК України позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки право власності на спірну квартиру було порушено, як зазначає позивач, то відповідно момент його порушення необхідно відліковувати з дня вибуття вказаного нерухомого майна у володіння ОСОБА_3 та згодом у володіння ОСОБА_1 , відтак початок перебігу позовної давності для позову пов`язується з моментом, коли ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття спірної квартири у володіння іншої особи в даному випадку з 08 грудня 2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строків позовної давності відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Так, після укладення ОСОБА_3 договору у 2011 році з ОСОБА_1 державні органи зареєстрували її право власності на придбане майно та ця інформація була доступною у відповідному реєстрі. Тобто, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відомо або мало бути відомо про договір купівлі продажу спірної квартири від 03.11.2011 року та реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , а також про договір купівлі продажу спірної квартири від 08.12.2011 року та реєстрацію права власності за ОСОБА_1 . Проте на вказане ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не реагував наступні майже 9 (дев`ять) років, що свідчить про байдужість Банку до своїх прав та не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач повинен також довести той факт, що були наявні поважні причини з яких Банк не міг довідатися про порушення свого цивільного права.

Крім того, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у своєму позові не заперечує, що законність права власності ОСОБА_1 була належним чином перевірена та підтверджена органами державної реєстрації й відповідно не заперечує щодо законного, як добросовісний набувач, отримання у приватну власність спірної квартири. У зв`язку з цим помилки та недоліки, допущені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», повинні служити на користь постраждалих осіб, зокрема ОСОБА_1 . Іншими словами, ризик вчинення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», помилки має нести сам Банк і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок постраждалої особи ОСОБА_1 .

Достеменно встановивши, що датою порушення права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є 08 грудня 2011 року, тому щодо поданої позивачем 28 жовтня 2020 року позовної заяви, позовна давність має відраховуватись саме з 08.12.2011 року, а з цього часу минуло вже більше девяти років, що виходить за межі загального трирічного строку позовної давності, який закінчився ще 08.12.2014 року.

Разом з тим, згідно із ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 (ЄДРСРУ № 81081514) та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18.

З-поміж іншого Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Зважаючи на вказані обставини, з урахуванням зазначених правових висновків та положень норм матеріального права, згідно даної заяви про застосування строків позовної давності вбачаються достатні та обґрунтовані підстави для застосування наслідків спливу позовної давності щодо поданої позивачем позовної заяви та відповідно відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 15, 330, 368, 369, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотеко держателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0027/74/72679 від 03.04.2007 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 28 липня 2021 року.

Суддя Л. М. Чернявська