ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4831/21 Справа № 182/7627/20 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Рунчевою О.В. в місті Нікополь Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В лютому 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та на гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належать відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В обґрунтування заяви вказано, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих умовами договору підряду №14/04/20 від 14 квітня 2020 року штрафних санкцій у розмірі 189 580,24 грн. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним нерухомим майном відповідача ОСОБА_2 , що належать йому на правах приватної власності, є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 промислова.

Натомість відповідач має можливість здійснити відчуження спірного майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення по справі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П.

Накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 47,5 кв.м., розташований за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 121, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 768, виданий 20 квітня 2017 року та посвідчений, приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П.

Копію ухвали направлено для відома та негайного виконання до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову, не надано доказів ймовірного утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення.

На думку апелянта застосований вид забезпечення позову є неспівмірним та не відповідає заявленим позовним вимогам та позивачем не надано доказів, вартості оцінки майна відповідача та не надано доказів, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є предметом спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, яка є обґрунтованою залишити без змін

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач, як на підставу забезпечення позову, посилався на те, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих умовами договору підряду №14/04/20 від 14 квітня 2020 року штрафних санкцій у розмірі 189 580,24 грн. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним нерухомим майном відповідача ОСОБА_2 , що належать йому на праві приватної власності, є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 промислова.

Натомість відповідач має можливість здійснити відчуження спірного майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення по справі.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. та накладення арешту на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 47,5 кв.м., розташований за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 121, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 768, виданий 20 квітня 2017 року та посвідчений, приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П., суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для забезпечення позову, проте не може погодитись із визначеним судом першої інстанції способом задоволення заяви про забезпечення позову та з визначеним судом першої інстанції обсягом майна для забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих умовами договору підряду №14/04/20 від 14 квітня 2020 року штрафних санкцій у розмірі 189 580,24 грн. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_2 належать на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Однак, обираючи спосіб забезпечення позову у вигляді арешту, суд першої інстанції не взяв до уваги, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном є співмірними, оскільки накладення арешту на спірне майно, може бути перешкодою для використання такого майна

Так, статтею 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії;заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; встановлення обов`язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до об`єктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду першої інстанції, в той час як накладення арешту на спірне майно, може бути перешкодою для використання такого майна.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів необхідності застосування заходів забезпечення позову, не надано доказів ймовірного утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення, оскільки заява позивача містить обґрунтування, необхідне для часткового задоволення вказаної заяви, а вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна буде співмірним заходом забезпечення заявленого позову.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що застосований вид забезпечення позову є неспівмірним, не відповідає заявленим позовним вимогам та позивачем не надано доказів вартості оцінки майна відповідача та не надано доказів, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є предметом спору, оскільки матеріалами виділеного провадження із цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів встановлено належність спірного майна відповідачу.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що належним способом забезпеченню позову буде заборона відповідачу відчуження майна, а саме: квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П.

При цьому, позивачем не наведено правових підстав для забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, не надано додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, тому дійшов помилкового висновку про забезпечення позову, шляхом накладення арешту квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих умовами договору підряду №14/04/20 від 14 квітня 2020 року штрафних санкцій у розмірі 189 580,24 грн., існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав відповідача на користування та володіння вказаним нерухомим майном.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині способу забезпечення позову ОСОБА_1 підлягає зміні з накладання арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. на заборону її відчуження.

При цьому, відповідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 березня 2021 року, наданою позивачем в суді апеляційної інстанції вбачається, що гараж АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 121, згідно договору дарування від 25 лютого 2021 року належить на праві власності ОСОБА_4 , а не відповідачу ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що накладання арешту на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 47,5 кв.м., який розташований за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 121 який згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 березня 2021 року належить на праві власності ОСОБА_4 , згідно договору дарування від 25 лютого 2021 року, а не відповідачу ОСОБА_2 , є безпідставним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині способу забезпечення позову ОСОБА_1 з накладання арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. на заборону її відчуження, та в частині накладання арешту на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 47,5 кв.м., розташований за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 121, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 768, виданий 20 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. - скасуванню та відмові в цій частині в забезпеченні позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року змінити в частині способу забезпечення позову ОСОБА_1 з накладання арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26686963, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВРЛ № 801386, р. № 2495 від 09 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. на заборону її відчуження.

Ухвалу суду в частині накладання арешту на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 47,5 кв.м., розташований за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 121, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 768, виданий 20 квітня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. скасувати та відмовити в цій частині в забезпеченні позову.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: