Справа № 344/7994/21
Провадження № 22-ц/4808/1049/21
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Кіндратишин Л.Р., постановлену 25 травня 2021 року в м. Івано-Франківську, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів арештованого майна,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів арештованого майна щодо продажу лоту №471899 земельної ділянки площею 0,1020 га, кадастровий № :25:002:0254 в с. Крихівці, м. Івано-Франківськ. Одночасно подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки та незавершеного будівництва житлового будинку, що на ній знаходиться.

При цьому зазначала, що спірна земельна ділянка належала її покійному чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У встановленому законом порядку вона прийняла спадщину на все належне йому майно, подавши до нотаріуса відповідну заяву.

Разом з тим виконавче провадження по виконанню виконавчого документа, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, відкрите після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21 квітня 2021 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації земельної ділянки, які позивачка вважає недійсними, оскільки станом на день їх проведення право власності ОСОБА_3 на таку було припинено. Отже земельна ділянка не могла бути предметом купівлі-продажу.

Вважає, що набута ОСОБА_2 в результаті оспорюваних електронних торгів земельна ділянка може бути відчужена ним на користь третіх осіб. Більше того, на ній знаходиться незавершене будівництво - житловий будинок, який також може бути оформлений за відповідачем. А отже, на її думку, задля унеможливлення оформлення прав власності та відчуження спірного майна на користь третіх осіб належить забезпечити її позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з необґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки та незавершеного будівництва житлового будинку. При цьому врахував неспівмірність заявленого способу забезпечення, відсутність доказів належності вказаних об`єктів позивачці та права у переможця електронних торгів здійснити державну реєстрацію власності на це майно. Крім того, суд зіслався на частину 11 статті 150 ЦПК України, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур.

Покликаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою її заяву про забезпечння позову задовольнити повністю.

На її думку, при вирішенні даного питання суд не дав належної оцінки здійсненню виконавчого провадження, у рамках якого проведені електронні торги, на підставі виконавчого напису нотаріуса. Предметом торгів була земельна ділянка, що належала боржнику ОСОБА_3 , який помер до відкриття виконавчого провадження. Вона ж є його єдиним спадкоємцем.

Крім того, судом не враховано, що за результатом електронних торгів після складання протоколу приватним виконавцем оформляється акт електронних торгів, який є підставою для реєстрації за переможцем права власності на придбане майно. Отже ОСОБА_2 , як переможець торгів, має підстави зареєструвати за собою право власності на придбане майно та в подальшому відчужити його на користь третіх осіб. Вважає, що запропонований нею вид забезпечення позову є збалансованим відносно інтересів всіх сторін, не призводить до порушення прав відповідачів та одночасно забезпечує її від утруднення виконання рішення суду.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Хоптій М.В. доводів скарги не визнали, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сікомас С.В., приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М., представник Державного підприємства «СЕТАМ», в засідання апеляційного не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому апеляційним судом не встановлено поважних причин неявки таких в судове засідання. Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не вбачається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Хоптія М.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

В силу частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Згідно пункту 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

За загальним правилом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відтак, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені статтею 151 ЦПК України, в т. ч. вона повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між сторонами існує спір щодо визнання недійсними електронних торгів.

Як вбачається з поданих позивачкою матеріалів та Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М. знаходиться виконавче провадження №64862991, відкрите 17 березня 2021 року з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про звернення стягнення на майно ОСОБА_3 .

В ході виконання цього виконавчого провадження ДП «СЕТАМ» 21 квітня 2021 року проведено електронні торги з реалізації належної боржнику земельної ділянки площею 0,1020 га, кадастровий номер :25:002:0254 в м. Івано-Франківську, с.Крихівці. За змістом протоколу електронних торгів переможцем визнано ОСОБА_2 , який запропонував найвищу ціну (а.с. 11).

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказувала, що боржник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надала копію свідоцтва про смерть від 16 грудня 2019 року серія НОМЕР_1 (а.с. 17). Вона як, дружина спадкодавця, прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. А отже право власності боржника на реалізовану земельну ділянку припинилось в зв`язку з його смертю.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій справі, суд першої інстанції виходив з недоведеності необхідності застосування такого заходу забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

У цій справі пред`явлено вимоги немайнового характеру про визнання недійсними електронних торгів. Незастосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки та розташованого на ній незакінченого житлового будівництва, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім того ці заходи є неспівмірними із заявленими вимогами, оскільки спір стосується тільки визнання недійсними торгів щодо продажу земельної ділянки.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував, що за відсутності в матеріалах справи копії акту про проведені електронні торги, відсутні докази на підтвердження наявності у переможця електронних торгів можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності на майно, оскільки відповідно до пункту 8 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5, саме акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

Всупереч вимог статті 81 ЦПК України позивачкою не було представлено в суді першої інстанції належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність дій відповідачів та про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Не долучено таких і до матеріалів апеляційної скарги.

Більше того, вказані заходи забезпечення позову можуть вплинути також на інтереси стягувача, який не є стороною у справі.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінив докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її скасування не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд також враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: В.А. Девляшевський О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 27 липня 2021 року.