Справа №718/1298/21
Провадження №2/718/324/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Харабара А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

за участю: представника позивача Гірчак Н.А.

представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури

Федоряка М.В.

представника відповідача Державної казначейської служби

України, Головного управління Державної казначейської служби

України у Чернівецькій області Ісопеску К.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 213 200 гривень.

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 14.01.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено матеріали досудового розслідування за №0000075 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України.

Зазначає, що 17.03.2015 року старшим слідчим СУ УМВС України в Чернівецькій області майором міліції Семенюк В.Г. у вказаному кримінальному провадженні їй, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, тобто розтраті чужого майна, яке ввірене особі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, тобто підробку використання інших засобів доступу до банківських рахунків, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

30.03.2015 року старшим прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Чернівецької області юристом 1 класу Лерко І.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_1 у розтраті коштів потерпілої ОСОБА_2 та підроблення і використання засобів доступу до банківських рахунків, внесеному в ЄРДР за № 0000075 від 14.01.2015 року.

06.10.2015 року прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення прокуратури молодшим радником юстиції Лерко І.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_1 у привласненні коштів потерпілої ОСОБА_3 та підробленні, використанні підроблених засобів доступу до банківських рахунків, внесеному в ЄРДР за № 0000679 від 22.09.2015 року.

Посилається на те, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.06.2016 року її ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 та ч. 2 ст. 200 КК України, виправдано.

Також зазначає, що на зазначений вирок суду прокурор Лерко І.В. та потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ї їх представники подано апеляційні скарги.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21.10.2016 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.06.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції прокурором подано касаційну скаргу за результатом розгляду якої ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.10.2017 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21.10.2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Також зазначає, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2018 року апеляційні скарги прокурора Чернівецької області Лерка І.В., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілих ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.06.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Остаточно вирок суду набрав законної сили 05.03.2018 року.

Отже загальний строк проведення досудового розслідування та судового розгляду справи склав 35 місяців 16 днів (17.03.2015 року повідомлено про підозру - 05.03.2018 року вирок набрав законної сили).

Вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури їй завдано моральної шкоди, оскільки вона 35 місяців та 16 днів перебувала під слідством та судом; її неодноразово викликали для проведення процесуальних дій, обирали запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; вона вимушена була звільнитися з роботи, отже втратила джерело доходів; незаконне обвинувачення у вчиненні злочину принизило її честь та гідність як особи і підірвало її репутацію в населеному пункті де вона проживає, оскільки всі знайомі та жителі міста обговорювали обставини справи; у неї погіршилися стосунки із знайомими, потерпілими та родичами; вона десятки разів відвідувала судові органи під час розгляду справи та кожен такий раз хвилювалася і страждала, що негативно впливало на її фізичний та психо-емоційний стан; вона не мала можливості вільно розпоряджатися своїм часом, оскільки постійно була прив`язана до судового розгляду справи; вона не мала можливості виїхати на роботу чи відпочинок за кордон, оскільки постійно очікувала виклику до слідчого чи до суду, а тому розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в сумі 213200 гривень, яку просить стягнути Державного бюджету України на її користь.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гірчак Н.А., підтримала позовну заяву в повному обсязі, посилаючись а обставини викладені у позові, та просила її задовольнити.

Прокурор Федоряк М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області Ісопеску К.І. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, посилаючись на обставини викладені у поданому відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гірчак Н.А., представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000075 від 14.01.2015 року ОСОБА_1 обвинувачується у розтраті коштів потерпілої ОСОБА_2 та підроблення і використання засобів доступу до банківських рахунків у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України (а.с.12-51).

Також, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000679 від 22.09.2015 року ОСОБА_1 обвинувачується у привласненні коштів потерпілої ОСОБА_3 та підроблення і використання засобів доступу до банківських рахунків у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України (а.с.60-74).

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21.10.2016 року, ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч. 2 ст. 200 КК України, виправдано (а.с.82-109).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.10.2017 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21.10.2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.110-111).

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2018 року апеляційні скарги прокурора Чернівецької області Лерка І.В., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілих ОСОБА_4 залишено без змін. Остаточно вирок суду набрав законної сили 05.03.2018 року.(а.с. 112-123).

Отже, враховуючи вище зазначене, під слідством та судом ОСОБА_1 перебувала 35 місяців 16 днів (17.03.2015 року повідомлено про підозру - 05.03.2018 року вирок набрав законної сили).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На підставі статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Таким чином, враховуючи, що загальний строк проведення досудового та судового слідства відносно ОСОБА_1 виправданої за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченоих ч.3 ст. 191 та ч. 2 ст. 200 КК України, склав 35 місяців 16 днів, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди.

Доводи представників відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження ряду процесуальних слідчих дій, зокрема обирання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, її неодноразово викликали для проведення процесуальних дій на досудовому слідстві та виклики до суду, відсутність можливості вільно пересуватися, а саме виїхати за кордон, що певний час обмежували права позивача та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте враховуючи тривалість, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотності зміни в житті позивача та можливості їх відновлення, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 213200 грн. є доведеним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 16, 23, 79-81, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури - задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області 13.03.2001 року, жительки АДРЕСА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в розмірі 213 200 (двісті тринадцять тисяч двісті) гривень на відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.08.2021 року.

Суддя Кіцманського

районного суду: Мізюк В.М.