Справа № 463/8110/20 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/620/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя Мікуш Ю.Р.

Судді: Приколота Т.І., Савуляк Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу № 463/8110/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

03 вересня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2017 року в розмірі 18 565,18 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (даліц АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, вважає, що рішення прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, без належної оцінки наданих доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Із наданих суду доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, здійснював частково погашення таких.

Судом не наведено жодної правової підстави для відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, що суперечить ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Посилається на правові позиції Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.

У суду не було жодних правових підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки сам відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату відсотків за користування коштами банку.

Відповідачем ОСОБА_1 та судом не спростована презумпція правомірності договору.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідно до ч.1,3 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч.1 ст.367 ЦПК).

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28.08.2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При укладенні договору сторони керувалися вимогами ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК) відповідно до якої зазначений договір є договором приєднання.

Проставивши свій підпис у анкеті-заяві, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір.

Згідно з даним банком Розрахунком по руху коштів та заборгованості встановлено, що відповідач ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, погашав кредит та відсотки. Відповідачу неодноразово видавалися нові кредитні картки, збільшувався ліміт кредиту. Однак, станом на 12.08.2020 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 18 565,18 грн. із яких: 14 427,86 грн.-заборгованість за кредитом; 4 137,32 грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прописав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті як невід`ємні частини спірного договору і якими передбачено порядок нарахування і сплати відсотків та їх розмір розумів відповідач та ознайомився з ними, підписуючи заяву-анкету. При цьому, суд посилався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 і згідно якої роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку),яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Із висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими сторони обмінялися. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо від підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ч.1 ст.634 ЦК прописано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг відповідач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що він знайомий із усіма умовами, правилами, тарифами банківських послуг.

На виконання умов договору відповідачу видавалося три кредитні картки, а саме: 28.08.2017 року з терміном дії до 05/21; 15.12.2017 року до 05/21р.; 05.04.2019 року до 01/23 року. (а.с.12).

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : 28.08.2017 року старт карткового рахунку кредитний ліміт 8 000,00 грн.; 05.10.2017 року- кредитний ліміт 13 000,00 грн.-збільшення кредитного ліміту; 15.12.2018р. зменшення кредитного ліміту до 0,0 (а.с.13).

Згідно Розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.08.2017 року погашено заборгованості за тілом кредиту 1500,00 грн.; погашено заборгованості по нарахованих відсотках-900,00 грн.; заборгованість за тілом кредиту-14427,86 грн.; заборгованість за простроченими відсотками-4 137,00 рн.-всього 18 565,18 грн.

Колегія суддів вважає, що при відсутності розуміння Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не зміг би користуватися кредитною карточкою в межах ліміту кредитних коштів, які були збільшені у жовтні 2017 року до 15 000,00 грн. та за якою він вчиняв банківські операції на погашення відсотків, знову проводив платежі та погашав такі. За змістом ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У анкеті-заяві позичальника від 28.08.2017 року процентна ставка не визначена (а.с.14). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами на поточну та прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 тривалий час та активно користувався кредитними коштами, погашав кредит та відсотки, відтак його дії свідчать про те, що він розумів Умови та Правила надання банківських послуг. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року (справа № 753/ 10779/16-ц у якій Верховний Суд прописав: «Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, в тому числі через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з поверненням боргу, в тому числі, відсотків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки належним чином не досліджені банківські розрахунки та інші докази щодо надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту, користування кредитними коштами та погашення кредитних коштів та відсотків на протязі тривалого часу.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.6 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2017 року в розмірі 18 565, 18 грн.( вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять грн. 18 коп.) із них: заборгованість по кредитних коштах: 14 427, 86 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 4 137,32 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по справі в розмірі 5 255,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесять п`ять грн.00 коп. із яких: 2 102,00 грн. оплата судового збору за подачу позовної заяви в суд першої інстанції; 3153,00 грн.-оплата судового збору за подачу апеляційної скарги).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк