Справа № 310/7948/20
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2020 року адвокат Шипіка А.В. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, мотивуючи вимоги наступним. З 26 жовтня 2013 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини з відповідачем не склалися, спільне господарство не ведуть, шлюб розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року. Доньки залишились жити з позивачем та знаходяться повністю на її забезпеченні, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року провадження по справі відкрито.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Матеріали справи містять заяву представника позивача адвоката Шипіка А.В. про задоволення позовних вимог, стягнення судових витрат та розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно заяви від 15 лютого 2021 року, просив справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно відзиву на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили подружнє життя 25 квітня 2020р. ОСОБА_5 переїхала від ОСОБА_2 .. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано за рішенням суду від З0 вересня 2020 року по справі №310/2776/20. Звернув увагу на те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність підстав для задоволення позову. ОСОБА_1 навмисно ухиляється від надання інформації щодо місця проживання спільних дітей. Натомість, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мають зареєстроване місце проживання разом з відповідачем - ОСОБА_2 . Жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт спільного проживання дітей разом з позивачкою до позовної заяви долучено не було. Вказав на те, що він добровільно несе витрати по утриманню спільних доньок та повній мірі забезпечує їх всім необхідним. Витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. задоволенню не підлягають, з огляду на їх неналежне підтвердження. Крім того, адвокат Шипіка А.В. є близьким родичем позивача з яким ОСОБА_1 підтримує тісний зв`язок, що виключає можливість укладення між ними будь-яких оплатних договорів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

З 26 жовтня 2013 року сторони перебували в шлюбних відносинах, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, серія НОМЕР_1 (а.с. 10).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року, справа №310/2776/20 (а.с. 14).

Судом встановлено, що від шлюбних відносин сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , виданим 30 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1336, серії НОМЕР_3 , виданим 23 серпня 2017 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 640. (а.с. 11, 12).

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що він у добровільному порядку надає кошти на утримання дочок, оскільки суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного. Факт реєстрації дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання відповідача по АДРЕСА_1 ніким не оспорюється, разом з тим, сама по собі реєстрації дітей не може свідчити про їх проживання з відповідачем ОСОБА_2 .

Натомість, суд бере до уваги довідки Летичівського закладу дошкільної освіти центру розвитку дитини «Калинонька» за №№ 1, 2 від 05 січня 2021 року надані представником позивача ОСОБА_6 , які долучені до відповіді на відзив, з яких вбачається, що довідка видана на ім`я ОСОБА_1 , про те, що її діти з 01 вересня 2020 року виховуються у закладі з батьківською платою за харчування у сумі 19 грн. 75 коп. за день.,

Відповідно довідки Головного Управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області за № 1 від 05 січня 2021 року, позивач ОСОБА_1 працевлаштована на посаді головного спеціаліста відділу безпечності харчування продуктів та ветеринарної медицини з 01 вересня 2020 року.

Перебування дітей на утриманні та проживання їх із відповідачем не знайшли свого підтвердження, натомість в рішенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року по цивільній справі 310/2776/20, яким розірвано шлюб, йдеться посилання на відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якому він зазначив, що шлюбні відносини припинені з 01 квітня 2020 року, дружина зібравши свої речі та речі дітей виїхала до батьків.

Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За вимогами ст. 182 СК України суд при визначенні розміру враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Проте, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Ч. 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя.

Відповідач не визнав позовні вимоги, зазначив про те, що у добровільному порядку утримує дітей, разом з тим, суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 79, 191 СК України аліменти на утримання дитини та одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 29 жовтня 2020 року.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно вимог ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У відповіді на відзив від 15 січня 2021 року, представник позивача ОСОБА_6 , просив стягнути судові витрати. Додатково обґрунтував цю вимогу 16 січня 2021 року а саме просив стягнути 1500 грн. на правничу допомогу. В обґрунтування вимоги матеріали цивільної справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4279, копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 жовтня 2020 року, ордер на надання правової допомоги серії КВ № 429600 від 13 травня 2021 року, акт приймання передачі роботи № 013 до Договору № 1305/2020 про надання правової допомоги від 30 квітня 2021 року на суму 1500 грн..

Виходячи з наданих доказів, суд вважає розмір витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у загальному розмірі 1500 гривень співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом послугами.

Зважаючи на те, що судове рішення по цій справі ухвалено на користь позивача, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати за надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 77, 80, 84, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви до суду 29 жовтня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Суддя Н. М. Дубровська