Провадження № 2/752/362/21
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , котра діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -
в с т а н о в и в:
06.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право кристування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Маючи намір реалізувати своє право розпорядитися належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням з листа відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.11.2017 року №100/39-1564 йому стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 з 13.01.2016 року і на час отримання інформації значиться зареєстрованою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його дочкою, прізвище якої було змінено після одруження у 2005 році. Разом з тим, фактично у спірній квартирі ніхто не проживає, оскільки квартира знаходиться в новобудові, тільки в грудні 2015 року ним було отримано правовстановчі документи на неї, умови для проживання в квартирі не створювалися. Фактично ОСОБА_3 проживає разом із чоловіком за адресою АДРЕСА_2 , на його прохання знятися з реєстрації у добровільному порядку відмовляється , чим чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності майном. Проте факт реєстрації відповідачки на житловій площі спірної квартири може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, оскільки воно обмежено правами третіх осіб.
Посилаючись на те, що відповідачка є його дочкою, однак не є членом його сім`ї, на житловій площі спірної квартирни не проживає ні відповідачка, ні будь-хто інший, оскільки умови проживання в квартирі не створені, відповідно у відповідачки не виникло жодних прав відносно спірного майна, а факт її реєстрації за вказаною адресою, порушує його права, як законного власника, що потребують поновлення шляхом зняття відповідачки з реєстрації за адресою спірного майна.
Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.
Провадження у справі відкрито 07.12.2017 року з призначенням до судового розгляду.
12.03.2018 року ОСОБА_3 подала до суду відзив (заперечення проти позову) ОСОБА_1 .. Зі змісту відзиву ОСОБА_3 на позов ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , відповідачка позов не визнає. Вказала, що з 13.01.2016 року на житловій площі спірної квартири зареєстрована не тільки вона, а й двоє її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , факт реєстрації яких позивачем було умисно скрито, шляхом подачі недостовірних даних про нібито відсутність зареєстрованих малолітніх дітей. Вона та її ж малолітні діти з 13.01.2016 року були постійно зареєстровані проживаючими у квартирі АДРЕСА_1 зі згоди позивача, як члени сім`ї, а отже вселилися до житлового приміщення у встановленому законом порядку і набули права та обов`язки членів сім`ї власника квартири. Мали ключі та доступ до квартири і там проживали, що підтверджується довідками про реєстрацію їх місця проживання. Вона не має доступу до спірної квартири лише з початку грудня 2017 року, коли позивач самовільно та без попередження змінив замки у помешканні і протиправно позбавив законного права користування приміщенням свою дочку та малолітніх онуків. Позивач повернув їй ключі від квартири тільки в присутності свідків та правоохоронців. Приміщення введено в експлуатацію, підключено та забезпечено комунальними послугами, є придатним для проживання, оскільки вона, відповідачка, з дозволу позивача проводила ремонт у спірній квартирі. Після обмеження доступу позивачем, у квартирі залишились її особисті речі та речі малолітніх дітей.
Посилаючись на безпідставність вимог позивача, стверджуючи, що вона та діти з 13 січня 2016 року зареєстровані та проживають в спірній квартирі зі згоди позивача як члени його сім`ї, вселилися до житлового приміщення спірної квартири в установленому законом порядку і набули права та обов`язки члена сім`ї власника квартири, просила відмовити в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
11.05.2018 року судом прийнято до провадження заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Крім заявлених у позовній заяві від 06.12.2017 року позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у заяві про збільшення позовних вимог, з підстав зазначених у позовній заяві від 06.12.2017 року позивачем заявлено вимогу до ОСОБА_3 , як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
20.09.2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 законного представника малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місьті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
21.09.2018 року Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок №100-15097 щодо заявленого ОСОБА_1 спору, відповідно до якого малолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані на законних підставах у п`ятикімнатній квартирі АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29,383,391,405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, якими передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місця знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає позов ОСОБА_1 таким, що суперечить правам та інтересам малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , просила прийняти рішення з якнайкращим забезпеченням законних прав та інтересів дітей.

Підготовче провадження закрито 03.10.2019 року.
У судовому засіданні під час судового розгляду справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , представник останнього просив заявлені вимоги задовольнити, визнати відповідачку ОСОБА_3 та її дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_3 від свого імені, а також, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у її відзиві на позов, також стверджувала, що до грудня 2017 року вона та її діти, як члени сім`ї позивача вільно користувалися спірною квартирою, в установленому законом порядку та зі згоди позивача вони були зареєстровані на житловій площі спірної квартири, іншого житлового приміщення для постійного проживання не мають.
Третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації явку представника у судове засідання не забезпечив, до суду подано висновок щодо заявленого ОСОБА_1 спору.
Заслухавши учасників судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 по суті, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить п`ятикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 49467120 від 09.12.2015 року (а.с.18).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
Статтями 317,391,321,405 ЦК України також встановлено, що: власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володіння майном; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Правилами статтей 12,13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Звертаючись до суду з позовом, про визнання відповідачку ОСОБА_3 та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач вказав, що він з грудня 2015 року є власником квартири АДРЕСА_1 і з листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.11.2017 року дізнався, що на житловій площі його квартири з 13.01.2016 року зареєстрована дочка ОСОБА_3 , а з відзиву останньої на позов дізнався про реєстрацію місця проживання в цій же квартирі дітей відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .
Як підставу для вимог про визнання відповідачки ОСОБА_3 та її дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням позивач послася на намір розпорядитися належним йому на праві власності нерухомим майном на власний розсуд, непридатність житлового приміщення для проживання, проживання ОСОБА_3 разом із дітьми у квартирі чоловіка за адресою АДРЕСА_2 ..
Відповідачка ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, вказала, що вона та її діти зі згоди позивача та в установленому законом порядку 13 січня 2016 року були зареєстровані на спірній житловій площі в якості членів його сім`ї, отримала згоду на проведення ремонтних робіт, а у грудні 2017 року позивач позбавив їх можливості доступу до спірної квартири і надав ключі тільки в присутності працівників правоохоронних органів.
Порядок реєстрації місця проживання особи встановлений статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», правилами якої встановлено, що для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціальній соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.
Зазначені відповідачкою ОСОБА_3 заперечення щодо позову ОСОБА_1 , а саме реєстрацію її та її на той час обох малолітніх дітей у належному позивачу на праві власності житловому приміщенні, як членів сім`ї власника позивач у справі не спростував.
А з огляду на правила статті 6 Закону України «Про свободу пересування та твільний вибір місця проживання в Україні» відповідачка та її діти могли бути зареєстрованими у спірній квартирі тільки зі згоди її власника.
Наразі, суд приймає до уваги твердження відповідачки ОСОБА_3 , що місце проживання ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 13 січня 2016 року було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 зі згоди власника ОСОБА_1 , котрий є її батьком, а також в якості членів його сім`ї.
Не заслуговують на увагу суду зазначені позивачем підстави для позову, а саме, те що технічний стан спірної квартири не є придатним для проживання, а також те, що в цій же квартирі ні він, ні відповідачка з дітьми жодного дня не проживали, відповідно не приймає до уваги надані позивачем докази щодо технічного стану квартири та відсутність в ній умов для проживання малолітніх дітей з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що за даними свідоцтва, яким підтверджено право приватної власності позивача ОСОБА_1 , підтвердження його права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 було отримано ним 09.12.2015 року, 13 січня 2016 року за його згоди вже було зареєстровано місце проживання в його квартирі його дочки ОСОБА_3 та внуків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ..
Технічний стан зазначеної спірної квартири не був придатним і станом на час реєстрації місця проживання відповідачки та її дітей в ній, однак такі дії були вчинені, позивач не спростував твердження відповідачки, що за його згоди нею були здійснені ремонтні роботи.
Крім того, при зверненні до суду, зазначаючи підставу для позову непридатність житлового приміщення спірної квартири для проживання, позивач не надав такого доказу в додатку до позовної заяви та не повідомив про нього. Такий доказ було подано позивачем тільки в додатку до позовної заяви про збільшення позовних вимог, яка стосувалася тільки заявлення вимог про визнання такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням дітей відповідачки, не стосувалася додаткових обставин заявленого предмету спору що підлягали б доказуванню.
Отже, непридатність спірної квартири для проживання на час реєстрації місця проживання відповідачів у ній не була перешкодою для реєстрації їх місця проживання в ній, відповідно такий же технічний стан квартири не може бути взятий судом до уваги, як підстава для позову про визнання відповідачки та її дітей такими, що втратили право користування цією ж житловою площею в спірній квартирі.
На підтвердження зазначених позивачем підстав для позову, щодо місця проживання відповідачки та її дітей в житловому приміщенні, яке належить її чоловіку будь-які докази суду не надані.
Наразі, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_7 та її діти- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), були зареєстровані на спірній житловій площі в квартирі позивача в якості членів його сім`ї та за його згоди, а та обставина, що з грудня 2017 року позивач, як власник квартири заявив, що реєстрація їх місця проживання на житловій площі його квартири створює йому перешкоди у реалізації його права розпоряджання власністю, і що таке порушене право може бути відновлене тільки у спосіб визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження.

Крім того, при вирішенні заявленого спору суд також керується статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, якою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45).

Невизначеність подальшої реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6 у зв`язку з визнанням їх такими, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації суперечитиме їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їхніх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Також суд зазначає, що вік відповідачів у справі ОСОБА_4 ( ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), законним представником яких є ОСОБА_3 є таким, що діти потребують материнської опіки та піклування, відповідно у спосіб визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням будуть порушені права дітей на опіку та піклування з боку їх законного представника ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Законом України « Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Конвенцією ООН «Про права дитини», ст. 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 29,317,391,321,405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13 , 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , котра діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк