№ провадження 4-с/646/42/2021
Справа № 646/4422/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікова І.І. при прийнятті скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), стягувач: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,-

в с т а н о в и в:

До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла вказана скарга.

Згідно скарги ОСОБА_1 просить:

-Зупинити стягнення на підставі виконавчого документу по справі № 646/3233/20, провадження №2-н/646/873/2020 до моменту прийняття рішення по цій справі,

-Визнати бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) протиправною та зобов`язати закінчити виконавче провадження в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду по справі № 646/3233/20, провадження №2-н/646/873/2020

-Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повернути їй 627, 59 гривень надмірно стягнутих коштів на її рахунок.

За приписами ч. 1ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1ст. 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

З огляду на наведене, суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій державного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

Крім того, що стосується вимоги про зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повернути ОСОБА_1 надмірно стягнутих коштів, суд зазначає наступне.

Вимоги заявника підлягають розгляду не в порядку судового контролю за виконанням рішень (Розділ VII ЦПК України), а в порядку позовного провадження. Такі вимоги є окремими вимогами матеріально-правового характеру і їх вирішення не входить до завдань суду під час здійснення контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положення п. 1 ч. 4 ст. 186 ЦПК України слід тлумачити більш широко та застосовувати їх і в тих випадках, коли заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, проте мають розглядатися в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Таким чином, у відкритті провадження за ОСОБА_1 в частині вимог про повернути ОСОБА_1 надмірно стягнутих коштів слід відмовити.

Керуючисьст. 260, 448, 450 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про повернути надмірно стягнутих коштів

Прийняти до провадження скаргу ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) протиправною та зобов`язання закінчити виконавче провадження в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду по справі № 646/3233/20, провадження №2-н/646/873/2020, стягувач: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс».

Призначити скаргу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 липня 2021 року о 10 годині 30 хвилин.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя І.І. Теслікова