Справа 431/2511/17
Провадження 2/431/6/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

05 липня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

судді Колядова В.Ю.,

за участі секретаря Петренко К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача за першим позовом

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за першим позовом

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Старобільська міська рада, служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Луганської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Старобільська міська рада про визнання правочину недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку,

встановив:

08.06.2017 позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа Старобільська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі -продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями від 31 травня 2013 року укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . На момент укладення вказаного договору відповідачі мешкали та були зареєстровані за адресою у вказаному будинку, та згідно п. 4.3 вказаного договору повинні були звільнити вказаний будинок, виселитися з нього та знятися з реєстраційного обліку впродовж місяця із моменту підписання договору. 01.06.2013 відповідачами було звільнено вказаний будинок, однак з реєстраційного обліку вони добровільно не знялися. На неодноразові звернення позивача відповідачі не реагують, не повідомляючи причини відмови. Позивач вважає, що відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки позивач як власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

21.11.2017 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Старобільська міська рада про визнання правочину недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, який укладений між ОСОБА_7 , як продавцем та ОСОБА_1 , як покупцем. Згідно з договором продавець зобов`язується передати а покупець прийняти належний продавцеві на праві приватної власності житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На час укладення вказаного правочину у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані позивач ОСОБА_3 та її малолітня дитина ОСОБА_8 , 2008 р.н.. В зв`язку з викладеним позивач просила суд визнати недійсним правочин з купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 31 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 31.05.2013 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 і посвідчений Озеровим О.І., приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу. Виключити ОСОБА_1 з реєстру власників нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснивши, що коли вона оформлювала договір купівлі-продажу їй пообіцяли, що протягом трьох місяців відповідачі знімуться з реєстрації за адресою будинку, який вона придбала. Однак вказаного зроблено не було, а тому реєстрації відповідачів порушує її права як власника житлового будинку, вона не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Просила суд відмовити в задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, що стосується зустрічного позову просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки ОСОБА_3 в зустрічному позові ОСОБА_1 вказана третьою особою, хоча саме вона є власницею спірного домоволодіння.

В судовому засіданні відповідач за першим позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 першим позов не визнала у повному обсязі, просила в його задоволенні відмовити, обґрунтовуючи тим, що у спірному житловому будинку зареєстрована її малолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше вона проживала у м. Луганськ, але коли м. Луганськ став не підконтрольний владі України територією, вона з донькою переїхала сюди. Однак, коли вони приїхали до будинку за спірною адресою, він був зачинений і їм ніде було проживати. В теперішній час вони з дитиною орендують житло, іншого житла у них не має. Крім того, просить суд задовольнити зустрічний позов та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та розірвати його, оскільки він порушує її права та права її малолітньої дитини, оскільки на момент його оформлення вони були зареєстровані за адресою спірного будинку.

У судовому засіданні представник відповідача за першим позовом позивача за зустрічним ОСОБА_4 перший позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, проси винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та розірвати його.

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило.

Відповідач за первісним позовом ( третя особа за зустрічним позовом ) ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутність до суду не надходило.

Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами Старобільської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Луганської області Артеменко В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог за першим позовом, надала висновок від 29.06.2021 р № 01-22/2019, відповідно до якого були порушені права та законні інтереси малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ч.2 чт.130 ЦПК України суд вважає відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

У зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ..

Суд дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до зворотного аркушу копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 10.07.2014 року. ( том № 1 а.с. 4)

Згідно копії договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року продавець ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язався передати житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності на підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області по цивільній справі №2/1230/784/2012, яка набрала законної сили 23.08.2012 року, покупцеві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 договір посвідчений приватним нотаріусом Озеровим О.І., зареєстровано в реєстрі за № 1143.

Відповідно до п. 4.3 вказаного договору Продавець повідомляє про те, що на час посвідчення договору не існує жодних підстав для зменшення або обмеження прав та інтересів дітей, чи які б були власниками або мали право користування відчужуваним нерухомим майном чи зареєстровані або проживали у відчужуваному будинку відсутні. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області у житловому будинку зареєстровані та проживають: продавець ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які звільнять від побутових та особистих речей даний житловий будинок та знімуться з реєстраційного обліку впродовж одного місяця з моменту підписання договору, тобто до 30 червня 2013 року включно. (Том № 1 а.с. 5-6).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4206105 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2013 року. ( Том № 1 а.с.7)

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в м. Старобільськ Луганської області батьками зазначено: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_6 . (Том № 1 а.с.93).

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є: мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_12 ( Том № 1 а.с.95).

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Старобільськ Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (Том № 1 а.с. 97)

Згідно копії домової книги на домоволодіння АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_3 з 09.10.2008 зареєстрована за вказаною адресою, малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також зареєстрована за вказаною адресою з 12.01.2017 року.( Том № 1 а.с.103) .

Згідно довідки з місця проживання сім`ї та приписки від 01.03.2018 за №1266 виданою Виконавчим комітетом Старобільської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 у житловому будинку зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_3 , 1990 р.н.; її мати - ОСОБА_6 , 1964 р.н.; її брат ОСОБА_7 , 1983 р.н., донька - ОСОБА_8 , 2008 р.н.(проживала з матір`ю) (том № 1 а.с. 170).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.01.2018 №42, ОСОБА_8 , 2008 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (том № 1 а.с. 172).

Згідно довідки Комунальної установи «Старобільський РЦ ПМСД», дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала після народження по АДРЕСА_1 ( том № 1 а.с. 177).

Згідно копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, ОСОБА_7 набув права власності на оспорюваний будинок на підставі ухвали Старобільського районного суду від 13.08.2012. Станом на 31 .05. 2013 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою.

Вказані факти та відомості підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 40823358 від 31.05.2013. (том № 1 а.с. 184-196)

Відповідно до копії ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 13.08.2012 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_13 по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_13 про визнання права власності на майно, по якій:

ОСОБА_6 відмовляється на користь ОСОБА_7 від належної їй 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та не заперечує щодо визнання за ним права власності на 1/4 частину домоволодіння та 3/4 частини вказаного домоволодіння, яка належала її матері ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В свою чергу ОСОБА_7 не заперечує щодо визнання за ним права власності 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 та 3/4 частини вказаного домоволодіння, яка належала його бабусі ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_13 не заперечують щодо визнання за ОСОБА_7 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить 1/4 частина ОСОБА_6 та 3/4 частини ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після набрання чинності ухвали суду домоволодіння АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_7 . У зв`язку з чим, було закрито провадження у справі. (Том № 1 зворот а.с. 189)

Своєю бездіяльністю, а саме не бажанням виписатись з будинку відповідачі перешкоджають позивачці володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй будинком, порушує вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, оскільки реєстрація (прописка) відповідачів у належному позивачці будинку позбавляє її права користуватися ним, а також змушує нести зайві витрати по сплаті платежів по утриманню будинку.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідачі за вищевказаною вказаною адресою не проживають з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме з 31.05.2013 року, а тому житлове приміщення за ними не повинно зберігатися.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, вони можуть бути зняті з реєстрації за вищевказаною адресою.

Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.

Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.- зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавдення права користування жилим приміщенням.

Судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу є власницею житлового будиноку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 протягом місяця повинні знятися з реєстрації.

Однак, судом було встановлено, що в спірному домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована малолітня дитина відповідачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Порушення прав малолітньої ОСОБА_8 полягають в тому, що після відчуження даного будинку, дитина вже не є членом сім`ї власника даного будинку і втратила право користування даним будинком.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.177 СК орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом дитини.

Вказана позиція висловлена в постанові ВС від 03.04.2019 року № 210/1857/15-ц.

Оскільки зняття з реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_8 буде порушенням її права на користування житловим будинком, суд вважає, що перший позов підлягає частковому задоволенню, а саме усунення перешкод в користування житловим будинком відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Як вбачається з копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, орган опіки та піклування не надавав згоди на продаж спірного житлового будинку та відповідно до довідки щодо зареєстрованих осіб за вказаною адресою відсутній запис про реєстрацію малолітньої дитини відповідачки ОСОБА_3 .

Відповідно до копії домової книги на домоволодіння АДРЕСА_1 там зареєстровані були: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Том № 1 а.с.8-11)

Відповідно до копії домової книги від 12.01.2017 року на домоволодіння АДРЕСА_1 там зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована за вказаною адресою 12.01.2017 року (Том № 1 а.с.101-103)

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України: «Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.»), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14.

В судовому засіданні судом було встановлено, що сторонами договору купівлі-продажу були власник житлового будинку на підставі рішення суду від 13.08.2012 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області по справі №2/1230/784/2012, яке набрало законної сили 23.08.2012 року - ОСОБА_7 , покупцем відповідно до вказаного договору є ОСОБА_1 , які відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

В зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу та його розірвання, сторона договору - покупець за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 вказана у якості третьої особи, хоча вона є стороною договору, який оскаржується.

Статтею 52 ЦПК України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Статтею 53 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до статті 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_3 при винесені ухвали про визнання мирової угоди про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не заперечувала проти того, що ОСОБА_7 перейде у власність на праві приватної власності вказаний будинок та до нього перейдуть усі права щодо користування та розпорядження ним.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.01.2018 року № 42 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 12.01.2017 року по теперішній час. ( Том № 1 а.с. 172)

Інших доказів, щодо попередньої реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_8 суду надано не було.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання правочину з купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного 31 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного 31 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , посвідченого Озеровим О.І. приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями ст. 203, 215, 405 ЦК України, ст. ст.12, 76, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Старобільська міська рада, служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Луганської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Старобільська міська рада про визнання правочину недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 15 липня 2021 року.

Суддя Колядов В.Ю.