Дата документу 20.07.2021 Справа № 333/4308/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 333/4308/18

Провадження №22-ц/807/2339/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковськової А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року, повний текст якого складено 24 лютого 2020 року, в складі судді Круглікової А.В., в справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Акціонерне товариство «МетаБанк» (далі АТ «МетаБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 11 жовтня 2006 року між АТ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 79, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі придбання житла (оплата за укладеним із ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» договором будівництва), у розмірі 21 632 доларів США на строк 240 місяців до 11 жовтня 2026 року включно зі сплатою 13,5% річних у порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 11 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 702, відповідно до умов якого остання поручилась перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 79 від 11 жовтня 2006 року.

Також, 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 703, умовами якого забезпечено виконання останньою всіх зобов`язань по кредитному договору.

Позивач зазначав, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість, яка станом на 12 серпня 2015 року складалася із заборгованості по простроченому кредиту - 995,77 доларів США (еквівалентно 21 281,15 грн), заборгованості по процентам 4 081,90 доларів США (87 236,53 грн), пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 11 березня 2014 року по 10 березня 2015 року 37 563,19 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року (справа № 333/1681/15-ц), яким зазначена заборгованість стягнута з відповідачів солідарно.

Втім, у зв`язку з невиконанням рішення, та взятих на себе зобов`язань, АТ «МетаБанк» прийняло рішення про дострокове погашення позичальником кредиту. Відповідне повідомлення з вимогою про дострокове повернення кредиту протягом 10 днів з моменту відправлення, було направлено на адресу відповідачів 20 березня 2018 року, проте залишено без виконання.

Посилаючись на наведені обставини, АТ «МетаБанк» просило суд стягнути солідарно на його користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року № 79 в розмірі 30 122,19 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту в сумі 19 224,43 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 10 897,76 доларів США та 27 823,01 грн, з яких: 4088,32 грн пеня за несвоєчасне погашення основного боргу, 23 734,69 грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків, та по 6 278,30 грн судового збору.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовної заявою до АТ «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору № 79 від 11 жовтня 2006 року, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору № 79 від 11 жовтня 2006 року, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 зазначала, що спірний договір про надання споживчого кредиту є несправедливим, повинен бути визнаний недійсним адже він укладений під впливом обману. Так, в момент підписання кредитного договору, вона була введена в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Банком не було надано у письмовій формі необхідної інформації для здійснення свідомого вибору.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що між сторонами в належній формі не досягнуто згоди щодо істотних умов договору. Також, встановивши у договорі щомісячний платіж 270 доларів США, АТ «МетаБанк» ввів в оману позичальника оскільки вихідним параметрам кредитування відповідає ануїтентний платіж в розмірі 261,18 доларів США. Натомість банком встановлено платіж 270 доларів США. Такому значенню відповідає відсоткова ставка 14,065%, а не 13,5% яка зазначено у договорі. Під час укладення договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. АТ «МетаБанк» не надано первинний документ, який би показував надходження валюти і час її надходження, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вказує, що банк обманює, стверджуючи про надання кредиту в сумі 21 632 доларів США.

При цьому, обмін іноземної валюти на гривню це порушення умов кредитного договору, а використання іноземної валюти (отриманої в кредит), як засобу платежу на території України є порушенням законодавства України. Крім того, всупереч Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг» в тексті кредитного договору не зазначено, що банк є уповноваженим банком або має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому, на думку ОСОБА_1 , АТ «МетаБанк» не мав цивільної правоздатності фінансової (кредитної) установи та не був уповноваженим банком щодо надання фінансових послуг (операцій).

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткові угоди № 1, 2, 3 до договору про надання споживчого кредиту № 79 від 11 жовтня 2006 року, договір іпотеки від 08 червня 2007 року № 703 та договір поруки від 11 жовтня 2006 року № 702. Крім цього, просила суд застосувати подвійну реституцію, стягнути з АТ «МетаБанк» моральну шкоду в сумі 6 000 грн та завдані збитки в розмірі 312 830,60 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року позов АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк» 19224,43 доларів США заборгованості по кредиту, 10897,76 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4088,32 грн. пені за несвоєчасне погашення основного боргу по кредиту, 23734,69 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк» по 6278,30 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила суд скасувати рішення суду в частині задоволення первісних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином її доводи щодо невідповідності щомісячного платежу, які також підтверджені висновком судово-економічної експертизи, проведеної в рамках цієї справи. У висновку експерта також зазначено, що під час укладення кредитного договору №79 не встановлено викладення в його змісті інформації про умови кредитування, в т.ч. орієнтовану сукупну вартість кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, що не узгоджується з вимогами п. 2, 4 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що АТ «МетаБанк» не надав належних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме оригінали первинних документів, створених в момент здійснення господарських операцій. Не підтверджено належними доказами, первинними квитанціями, платежі за період з 24 лютого 2016 року по 01 березня 2017 року, що призвело до помилкового встановлення судом першої інстанції моменту початку позовної давності. Суд не звернув уваги, що повідомлення про дострокове повернення кредиту Банком було надіслано ще 12 травня 2014 року, а отже, строк позовної давності позивачем пропущено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року у цій справі - скасовано, прийнято постанову, за якою:

Позов АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів залишено без задоволення з інших правових підстав.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США та в частині розподілу судових витрат скасовано і передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пені залишено без змін.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів з інших правових підстав скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 травня 2021 року справу прийнято до свого провадження.

Ураховуючи викладене, апеляційним судом переглядається рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року тільки в частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США.

Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США зазначив, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ту обставину, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 було стягнуто лише заборгованість по простроченому кредиту в розмірі 21 281,15 грн. і те, що зміна строку виконання основного зобов`язання за договором не тягне за собою припинення обов`язку боржника та поручителя виконати зобов`язання з повернення решти тіла кредиту. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати вищенаведене, визначити розмір заборгованості на стягнення якої банк має право, перевірити доводи відповідачів за первісним позовом про пропуск банком позовної давності, встановити дату її початку та перебігу, вирішити питання про наслідки такого спливу за наявності таких обставин.

Від АТ «МетаБанк» надійшло пояснення по справі, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що банк надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту на адресу ОСОБА_1 в травні 2014 року, а вже в березні 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості, за результатами розгляду якого 12 серпня 2015 року судом було прийнято рішення, яке було змінено судом апеляційної інстанції 07 жовтня 2015 року. Таким чином, з 07 жовтня 2015 року почався перебіг позовної давності заново. З позовом в цій справі банк звернувся 14 серпня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Звертає увагу, що посилання відповідачів на вимогу про дострокове повернення кредиту від 12 травня 2014 року є безпідставним, так як банк відкликав вказану дострокову вимогу відповідним листом, який міститься в матеріалах справи. Отже, можна зробити висновок про відсутність підстав про сплив позовної давності до основних вимог про стягнення боргу за кредитним договором.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушила зобов`язання перед банком, яке забезпечене порукою поручителя ОСОБА_2 , у зв`язку із цим наявні правові підстави для стягнення в солідарному порядку з відповідачів кредитної заборгованості. Зазначене також встановлено судовим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, яким солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість на користь ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року № 79. Заяви відповідачів про застосування позовної давності до спірних правовідносин, залишені без задоволення, оскільки судом встановлено, що АТ «Мета-Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитом до 30 березня 2018 року, направивши ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Колегія суддів не може погодися з висновком суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2006 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» (банк), та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №79 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав позичальнику кредит для придбання житла на загальну суму 21632 доларів США, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 11 жовтня 2026 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (т. 1 а.с. 7-8).

Додатковими угодами №1, №2 та №3 до кредитного договору №79 від 11.10.2006, укладеними між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 11.01.2010, 11.02.2010 та 20.06.2013 відповідно, було внесено зміни до п.1.2 зазначеного кредитного договору, що стосується графіку погашення кредиту (т. 1 а.с. 8 зворот - 9).

Також, 11 жовтня 2006 року в якості забезпечення вищезазначеного кредитного договору між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (банк), та ОСОБА_2 (поручитель) був укладений договір поруки №702, (далі Договір поруки) на підставі якого поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 (позичальник) її зобов`язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання нею умов кредитного договору (т. 1 а.с. 12).

08 червня 2007 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (Іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 703, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавцем всіх його зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2006 р. № 79, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, включаючи зобов`язання: повернути суму виданого кредиту в розмірі 21632 долари США, сплатити суму відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафу, пені), будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні невиконанням або неналежним виконанням кредитного договору (т. 1 а.с. 14-16).

ПАТ «МетаБанк» у березні 2015 року зверталося до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МетаБанк» 21281,15 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 87236,53 грн. заборгованості за простроченими процентами, 37563,19 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором № 79 від 11.10.2006 року (т. 1 а.с. 17-22).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року змінено в частині стягнення в солідарному порядку судового збору (т. 1 а.с. 22 зворот -24).

Встановлено також, та визнається учасниками справи, що вищевказане рішення суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачами не сплачена.

У зв`язку з існуванням станом на 01 серпня 2018 року непогашеної заборгованості за кредитним договором, АТ «МетаБанк» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя 19224,43 доларів США заборгованості за основним боргом; 10897,76 доларів США заборгованість за відсотками з 13 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року; 4088,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу згідно п. 6 .5 кредитного договору з 28 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року, 23734,63 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків згідно п. 6.5 кредитного договору з 28 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за Кредитним договором не виконувала у зв`язку з чим утворилась заборгованість, зокрема, за тілом кредиту в сумі 19 224,43 доларів США.

Наявність заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не спростована, належних та допустимих доказів щодо погашення заборгованості не надано.

Згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У цій справі сторони в Кредитному договорі узгодили можливість дострокового повернення кредиту, в тому числі, за ініціативою банку (пункт 2.9 кредитного договору). Позичальник зобов`язаний у разі настання будь-якої події, зазначеної у п. 3.1 цього договору, та отримання від банку повідомлення про дострокове погашення кредиту (частини кредиту), погасити банку кредит (частину кредиту), оплатити відсотки та виконати інші зобов`язання щодо цього договору у 30-денинй строк з моменту відправлення банком такого повідомлення, якщо інший строк не вказано у цьому повідомленні.

За умовами п. 3.1. Кредитного договору, сторони обумовили право Банку прийняти рішення про дострокове погашення Позичальником кредиту (частини кредиту) та достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, в т.ч. шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення у випадках порушення Позичальником умов цього договору, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Про прийняте рішення Банк повідомляє Позичальника у письмовій формі із зазначенням строків погашення позичальнику кредиту, строків сплати відсотків та інших платежів. Банк має право достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором по закінченню 10-денного строку з моменту відправлення такого повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2014 року Банк направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення № 52-0201/871 НОМЕР_1 про дострокове погашення кредиту (т.3 а.с. 78), в якому зазначив, що у зв`язку з неодноразовим порушенням Позичальником п.п. 1.2, 2.4 Кредитного договору, Банком, згідно з п.п. 3.1 Кредитного договору, було прийнято рішення про дострокове стягнення загальної заборгованості перед Банком.

07 травня 2014 року Банком було прийнято рішення про припинення кредитування ОСОБА_1 , у зв`язку з чим Банк вимагав виконати всі зобов`язання за Кредитним договором, а саме сплатити: поточну заборгованість по кредиту, прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам, нараховані штраф та пеню в строк до 06.06.2014 включно.

Таким чином, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Отже, строк виконання зобов`язання за Кредитним договором настав 07 червня 2014 року (наступний день, після останнього дня для виконання зобов`язання, визначеного банком у повідомленні).

Апеляційний суд не приймає до уваги лист АТ «МетаБанк» № 55/5299 від 05.06.2014 (т.3 а.с. 75), направлений на адресу ОСОБА_1 , в якому банком зазначено про скасування рішення щодо наближення строку дії кредитного договору та відкликання повідомлення від 12.05.2014, оскільки таке відкликання не передбачено умовами Кредитного договору.

Крім того, у цій справі Верховний Суд, переглядаючи рішення місцевого та апеляційного судів, погодився із висновком апеляційного суду про те, що банк, направивши 12 травня 2014 року дострокову вимогу, змінив строк дії договору, що свідчить про припинення права кредитодавця нараховувати проценти за кредитом та неустойку.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу суду першої інстанції подали заяви про застосування строків позовної давності (т.1 а.с 64-69).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Ураховуючи, що банк, як зазначалось, змінив строк виконання основного зобов`язання з 10 жовтня 2026 року на 07 червня 2014 року, трирічний строк позовної давності починається 07 червня 2014 року та закінчується 07 червня 2017 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи 13 березня 2015 року АТ «МетаБанк» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року (справа № 333/1681/15-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МетаБанк» 21281,15 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 87236,53 грн. заборгованості за простроченими процентами, 37563,19 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором № 79 від 11.10.2006 року.

Отже, вищевказаним рішенням з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було стягнуто солідарно поточну заборгованість за Кредитним договором.

У відповідності до приписів статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

За таких обставин, банк, звернувшись 15 березня 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, який розглянутий судом по суті, перервав позовну давність у спорі з відповідачем щодо стягнення кредитної заборгованості.

Але при цьому перебіг трирічної позовної давності почався заново з наступного за цією подією дня - з 16 березня 2015 року та закінчився 16 березня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, після 16 березня 2015 року ОСОБА_1 не здійснювала платежів на погашення заборгованості, не вчиняла дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

З позовом в цій справі банк звернувся 14 серпня 2018 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності.

Наявність передбачених статтею 264 ЦК України підстав для переривання перебігу позовної давності щодо пред`явлення вказаного позову, які б дозволяли зробити висновок про дотримання при поданні позову встановленого законом строку позовної давності, не встановлено.

Направлення банком ОСОБА_1 20 березня 2018 року вимоги-повідомлення не перериває строк позовної давності.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Ураховуючи викладене, заборгованість за тілом Кредитного договору в розмірі 19224,43 дол. США не підлягає стягненню з ОСОБА_1 у зв`язку з пропущенням строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦПК України.

Щодо позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту з поручителя ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

Відповідно до п. 10 Договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до настання першої з таких подій: виконання в повному обсязі зобов`язань Позичальником за Кредитним договором, або Поручителем за цим договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц (провадження № 14-644цс18).

Ураховуючи зазначене, Договором поруки в цій справі не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умови Договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Ураховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 10 жовтня 2026 року на 07 червня 2014 року, порука припинилась 07 грудня 2014 року, а з позовом в цій справі банк звернувся 14 серпня 2018 року.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши 12 травня 2014 року досудову вимогу про повернення кредитних коштів у повному розмірі, а до суду з цим позовом звернувся 14 серпня 2018 року, тобто поза межами строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи в суді, порука ОСОБА_2 за вказаним договором поруки, припинилася відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 як поручителя за кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, не застосувавши частину четверту статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Ураховуючи викладене, не є законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом Кредитного договору в розмірі 19224,43 дол. США як з боржника ОСОБА_1 , так і з поручителя ОСОБА_2 .

З мотивів, викладених вище, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пені залишено без змін.

Верховним Судом у вищевказаній частині розподіл судових витрат не здійснювався.

Під час нового апеляційного розгляду справи в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині скасування рішення суду першої інстанції за результатами розгляду первісних позовних вимог задоволена у повному обсязі, тому з АТ «МетаБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 18 834, 90 грн.

Ураховуючи, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 18834,90 грн., але не більш як до ухвалення судового рішення (т. 4 а.с. 14-16), судовий збір підлягає стягненню з АТ «МетаБанк» в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року у цій справів частині вирішення позовних вимог АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов Акціонерного товариства «МетаБанк» в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 224,43 доларів США залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «МетаБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 18834 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 90 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова