Провадження № 2/263/764/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Ничипорук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року у розмірі, що не перевищує 100 % заборгованості, а саме в сумі 88 717,30 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини доходу щомісяця, починаючи з 17 квітня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист, який було передано на примусове виконання до виконавчої служби та відрито виконавче провадження № 33395823. Починаючи з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконував, хоча був працевлаштований, в результаті чого утворилась заборгованість з аліментів, яка станом на 30 липня 2019 року становила 88 717,30 грн. Все час після розірвання шлюбу син проживав разом з позивачкою та знаходився на її повному утриманні, відповідач із сином не спілкується, не цікавиться його життям. Починаючи х жовтня 2019 року відповідач почав сплачувати аліменти та погашати заборгованість по ним за попередній період. В той же час, на протязі всього періоду стягнення аліментів відповідач був працездатним, працював та повинен був сплачувати аліменти на дитину своєчасно. Загальний розмір пені за аліментами за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року становить 778 422,15 грн., розрахунок якої наведено позивачем у позовній заяві. Проте, враховуючи положення ч. 1 ст. 164 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів у розмірі, які відповідає розміру заборгованості за аліментами станом на 30 липня 2019 року, а саме у сумі 88 171,30 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою, він створив нову сім`ю, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . 21.08.2019 вперше отримав виклик від державного виконавця, при цьому він ніколи не виїжджав за кордон, не змінював місце реєстрації та не приховувався від виконання своїх обов`язків зі сплати аліментів. Також зазначає, що згідно довідки державного виконавця у серпні 2019 року ним була сплачена заборгованість за аліментами у розмірі 26 000 гривень, однак це не відповідає дійсності та насправді ці грошові кошти ним було сплачено починаючи з 2012 року, тому сума заборгованості станом на липень 2019 року є значно меншою. Також зазначає, що на теперішній час його щомісячний доход, після сплати усіх податків, складає 5500 грн., 50 відсотків від яких з нього утримуються в якості аліментів та погашення заборгованості з аліментів, тому будь-яка сума неустойки (пені) за аліментами буде для нього непід`ємна. Також зазначає, що його син від другого шлюбу постійно хворіє, тому він витрачає багато коштів на його лікування а його дружина не має можливості працевлаштуватись, тому він є єдиним годувальником у сім`ї. У 2015 році він втратив роботу та не працював протягом 8 місяців, в результаті чого у нього утворились великі борги. Враховуючи його майновий та сімейний стан, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач також надав до суду уточнений відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ні він ні його дружина не мають власного житла, тому вимушені винаймати житло, розмір орендної плати за яке становить 3000 грн. Факт стягнення з нього аліментів на утримання дитини та заборгованості з аліментів у загальному розмірі 50 % від його заробітної плати ставить його у важке матеріальне становище. У 2019 році він звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів та рішенням суду його позовні вимоги задоволено, зменшено розмір стягнутих аліментів з ј на 1/6 частину від його доходів. Разом з тим, він не звертався до суду із проханням відкликати минулий виконавчий лист та видати новий у розмірі 1/6 частини його заробітку, оскільки розуміє свої батьківські обов`язки з утримання свого сина, та на теперішній час продовжує сплачувати аліменти у розмірі ј частини від його доходів. Також зазначає, що згідно довідки державного виконавця, наданої позивачкою до суду, заборгованість з аліментів станом на 01.10.2020 року складає 48 997,08 грн. Тобто з урахуванням матеріального та сімейного стану, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, просив застосувати до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 3 ЦК України, ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України та зменшити розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Позивачка надала до суду додаткові пояснення, які по суті є відповіддю на відзив, в яких зазначила, що той фак., що відповідач створив іншу родину та утримує іншу дитину, не позбавляє його обов`язків від утримання їх спільної дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання зі сплати аліментів, яка сприяє належному виконанню боржником своїх зобов`язань. Однак після порушення боржником своїх зобов`язань, пеня починає виконувати функцію майнової відповідальності, тобто є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Для застосування такої санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів; наявність винних дій боржника. Зазначені обставини існують у правовідносинах, які склались між позивачем та відповідачем. Також зазначає, що договір оренди житла, копію якого надав відповідач в підтвердження скрутного майнового становища, укладено 15 січня 2021 року, тобто вже після відкриття провадження по справі, крім цього такий договір укладений з чоловіком рідної сестри відповідача. Заборгованість зі сплати аліментів у відповідача утворилась за період з 2012 року по 2019 рік, та лише у серпні 2019 року відповідач почав погашати заборгованість з аліментів. Вважала, що відповідач не довів відсутності його вини у несплаті аліментів на утримання сина, тому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надав до суду письмову відповідь, яка по суті є запереченнями відповідача, в яких останній зазначив, що не згоден із сумою заборгованості зі сплати аліментів, яка зазначена державним виконавцем станом на 31 липня 2019 року у розмірі 88 717,30 грн., оскільки він до цього часу офіційно працював та сплачував аліменти. Так, у період з 2012 року по 2014 рік він працював в ПАТ «Банк Національний Кредит», який припинив обслуговування у 2014 році у зв`язку із проведенням АТО. Наступного року банк було ліквідовано, тому він позбавлений можливості отримати документи, які підтверджують його працевлаштування у зазначеному банку. Крім цього зазначає, що у 2015 році, у зв`язку із проведенням АТО, він втратив роботу, що підтверджується довідкою ОК-5 за 2015 рік про відсутність працевлаштування.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, згоден із заборгованістю за аліментами, однак вважав, що сума пені занадто велика. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що до 05 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 червня 2012 року (справа № 2/0519/2415/12) (а.с.20).

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 2007 року (а.с.21).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2012 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, починаючи з 17 квітня 2012 року та до повноліття дитини (а.с.14-15).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/0519/2041, виданого 15 травня 2012 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення ОСОБА_2 аліментів (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 з 08 жовтня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 08 жовтня 2015 року (а.с.39).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27 грудня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 має також сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40).

Відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 виконував не належним чином, у зв`язку із чим станом на липень 2019 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 88 717,30 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12 квітня 2021 року, наданої головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А. (а.с.98-100).

Як вбачається з копії довідки ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України на ім`я ОСОБА_2 , останній у період з січня 2015 року по липень 2015 року включно, доходів не отримував. В інший період сплати аліментів, зокрема з жовтня 2012 року, мав офіційні доходи з яких сплачувались страхові внески, зокрема у 2012 році загальний дохід для обчислення пенсії за рік склав 16 680,48 грн., за 2013 рік - 28 097,38 грн., 2014 рік - 29 026,95 грн., 2015 рік - 6140 грн., 2016 рік - 28 671,03 грн., 2017 рік - 47 632,77 грн., 2018 рік - 122630,10 грн., 2019 рік - 91 723,23 грн. (а.с.23-27).

Предметом позовних вимог позивачки є стягнення пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року, тому суд, керуючись положеннями ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Відповідач у якості своїх заперечень на позовну заяву щодо стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів посилається на такі обставини, зокрема що: після розлучення з позивачкою він створив нову сім`ю та у нього народився син ОСОБА_4 , який хворіє, у зв`язку із чим дружина відповідача не має змоги працювати а у відповідач витрачає додаткові кошти на лікування сина; погашення заборгованості з аліментів на суму 26 000 грн. відбулось не у серпні 2019 року, та ці гроші позивачка отримувала починаючи з 2012 року, тому сума заборгованості, наведена у розрахунку державного виконавця не відповідає дійсності; на теперішній час його дохід складає 5 500 грн., 50 % з яких з нього утримується в якості аліментів та погашення заборгованості за аліментами за минулий період; у 2015 році відповідач втратив роботу та майже 8 місяців не працював; на теперішній час не має власного житла та вимушений винаймати житло для своєї родини; відповідач звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, який було задоволено; відповідач не отримував жодних викликів від державного виконавця до 2019 року.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України).

Суд не бере до уваги заперечення відповідача, що після розірвання шлюбу з позивачкою він створив нову сім`ю, у нього народилась друга дитина, яка постійно хворіє, у зв`язку із чим його дружина не має змоги влаштуватись на роботу а він вимушений нести додаткові витрати на лікування дитини.

Так, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин відповідачем до суду надано не було, крім цього наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, не позбавляє його обов`язку з утримання дитини від першого шлюбу, та батьки не мають компенсувати утримання однієї дитини за рахунок збільшення утримання такої дитини порівняно з іншою.

Щодо посилання відповідача на той факт, що погашення заборгованості з аліментів на суму 26 000 грн. відбулось не у серпні 2019 року, та ці гроші позивачка отримувала починаючи з 2012 року, тому сума заборгованості, наведена у розрахунку державного виконавця не відповідає дійсності, такі обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Щодо того, що відповідач у 2015 році не працював 8 місяців, зазначені обставини не звільняють відповідача від утримання своєї дитини, та відповідно виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Щодо того факту, що відповідач не має власного житла та на теперішній час винаймає таке житло для своєї родини, та з його заробітної плати утримуються аліменти та заборгованість за аліментами у загальному розмірі 50 %, то відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Тобто зазначений розмір утримання із заробітної плати відповідача відповідає встановленим законом розмірам, та відсутність у відповідача власного житла, як і необхідність винаймати житло, не звільняє відповідача від обов`язку утримувати свою дитину, та відповідно не звільняє його від відповідальності за порушення таких зобов`язань.

Щодо того факту, відповідач звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, який було задоволено, зазначені обставини не мають відношення до зазначеної справи, оскільки відповідне рішення про зменшення розміру аліментів було прийнято 18 червня 2020 року, рішення набрало законної сили 27 серпня 2020 року, та розмір стягнутих аліментів зменшено з дня набрання рішенням законної сили. Разом з тим, предметом позовних вимог позивачки є стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року, тобто факт зменшення розміру аліментів не відповідає критеріям належності, закріплених у ст. 77 ЦПК України.

Щодо того, що відповідач не отримував жодних викликів від державного виконавця до 2019 року, суд зазначає, що як вбачається з копії рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2012 року про стягнення аліментів, відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог, тобто достовірно був обізнаний про судове провадження щодо стягнення аліментів, наявність судового рішення та відповідно обов`язку сплачувати аліменти, однак на протязі 7 років не цікавився станом виконання зазначеного рішення, самостійно до державного виконавця не звертався.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів виконував не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, відповідач не надав ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини, тому позовні вимоги позивачки про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Визначаючи розмір неустойки (пені), яка утворилась в результаті наявної заборгованості зі сплати аліментів відповідачем, суд виходить з наступного.

Керуючись приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19 та Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20), тому надає оцінку наявній у матеріалах справи довідці з викладенням висновку, який розмір заборгованості та в якому конкретному місяці мав місце і наводить мотиви, з яких він виходить.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року, справа № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 квітня 2021 року, наданої головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А., відповідач жодних платежів на сплату аліментів у період з квітня 2012 року по липень 2019 року не здійснював. Будь-яких доказів на спростування наведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем надано не було, а тому суд визнає зазначений розрахунок належним та допустимим доказом на підтвердження відомостей, викладених у такому розрахунку щодо розміру нарахованих до сплати аліментів та відповідно розмір заборгованості з їх сплати. Як вбачається із зазначеного розрахунку, станом на липень 2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 88 717,30 грн.

Позивачем у позовній заяві наведено розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, виходячи з розміру щомісячних платежів за аліментами, наведеними у розрахунку заборгованості державного виконавця, та яка складає: за 2012 рік на суму 83 972,53 грн.; за 2013 рік на суму 154 070,30 грн.; за 2014 рік на суму 133 688,54 грн.; за 2015 рік на суму 133 759,02 грн.; за 2016 рік на суму 79 517,18 грн.; за 2017 рік на суму 88 618,98 грн.; за 2018 рік на суму 89 815,56 грн., за 2019 рік, станом на 31 липня 2019 року, на суму 14 980,04 грн., а всього загальний розмір пені за аліментами за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року становить 778 422,15 грн.

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не оспорював наведений позивачкою розрахунок розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, не спростував такого розрахунку та не навів альтернативного розрахунку, не ставив питання про витребування або забезпечення будь-яких доказів на спростування наведеного позивакою розрахунку розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Разом з тим, абзац перший частини 1 статті 196 СК України регламентує, що пеня стягується не більше 100 % заборгованості за аліментами.

У зв`язку із викладеним, максимальний розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, не може перевищувати розміру заборгованості за аліментами, яка утворилась станом на 31липня 2019 року та яка складає 88 717,30 грн.

Розглядаючи питання про зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань на підставі положень ч. 1 ст. 3 ЦК України та ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України, на які відповідач посилався у доповненому відзиві на позовну заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як вже зазначалось судом, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Як було встановлено судом, відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконував, та у період з квітня 2012 року по липень 2019 року, тобто на протязі більше ніж сім років, взагалі не сплачував аліментів на утримання свого сина, присуджених за рішенням суду. Відповідач достовірно був обізнаний про судове провадження щодо стягнення аліментів, наявність судового рішення та відповідно обов`язку сплачувати аліменти. При цьому, як встановлено судом, у зазначений період відповідач офіційно був працевлаштованим, отримував дохід, за винятком періоду з січня по липень 2015 року, однак не повідомляв державного виконавця про наявність таких доходів, не сплачував аліментів з таких доходів та не цікавився станом виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Наявність у відповідача іншої родини та другої дитини не звільняє його від обов`язку утримувати дитину від першого шлюбу, не надає право компенсувати утримання однієї дитини за рахунок збільшення утримання на іншу дитину, та відповідно не звільняє від відповідальності за порушення своїх зобов`язань зі сплати аліментів на утримання дитини за рішенням суду.

Також слід зазначити, що загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17 квітня 2012 року по 30 липня 2019 року, складає 778 422,15 грн., який вже було зменшено на підставі положень ч. 1 ст. 196 СК України до 88 717,30 грн., тобто майже ніж в десять разів.

Таким чином, враховуючи поведінку відповідача у період, в який утворилась заборгованість зі сплати аліментів, а також враховуючи загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, та розмір пені, який підлягає стягненню з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, суд приходить до висновку, що стягнення пені в розмірі, який дорівнює 100 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, буде в повній мірі відповідати загальним засадам як цивільного та і сімейного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із викладеним, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 887,17 гривень.

Позивачем у позовній заяві також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та зазначено, що докази понесення таких витрат та відповідні докази будуть надані до суду у порядку, встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому зазначене питання під час ухвалення судового рішення судом не вирішується.

На підставі ст. 7, 8, 20, 196 СК України, ст. 3, 9, 614 ЦК України, керуючись ст. 4, 12, 13, 47, 76-81, 84, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 88 717(вісімдесят вісім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 30 коп. за період з 17 квітня 2012 року по 31 липня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 887,17 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 09.07.2021 року.

Суддя Л.Г. Шатілова