Постанова

Іменем України

08 липня 2021 року

м. Київ

справа № 523/10971/17

провадження № 61-9494св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державний реєстратор прав на нерухоме майно Заяць Костянтин Вікторович,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця Костянтина Вікторовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця Костянтина Вікторовича про скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності, посилаючись на те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 13 жовтня 2014 року № 16441750 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: житлового будинку літера «А», жилою площею 14,6 кв. м з двох кімнат; надвірних господарчих споруд: літньої кухні під літерою «Б»; льоху під літерою «Г»; 1-6 огорожі; 1-мостіння, 11-цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 900 кв. м.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 27 жовтня 2014 року № 16761041 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: будинок літ. «А» 1920 року, житловий будинок літ. «В» 1968 року, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», льох літ. «Г», котельня літ. «Е», огорожа № 1-3, 7, вимощення - І, цистерна - ІІ, та видано свідоцтво про право власності від 27 жовтня 2014 року індексний номер: 28636596 на підтвердження наявності права власності на вказане майно.

Посилаючись на те, що відповідачами неправомірно здійснено реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 , оскільки такі об`єкти не були введені в експлуатацію у встановленому законом порядку та вони взагалі відсутні, позивач просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: про реєстрацію права власності від 13 жовтня 2014 року, номер запису про право власності: 16441750, вчинене державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Зайцем К. В.; 2) скасувати свідоцтво про право власності № 28636596 на нерухоме майно, видане 27 жовтня 2014 року реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області; 3) зобов`язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності № 28636596.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 27 жовтня 2014 року № 16761041 та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року, індексний номер: 28636596, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, у частині реєстрації права власності на будівлі та споруди: сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», у домоволодінні АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 13 жовтня 2014 року № 16441750 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: з житлового будинку літера «А», жилою площею - 14,6 кв. м, в двох кімнатах; надвірних господарчих споруд: літньої кухні під літерою «Б»; льоху під літерою «Г»; 1-6 огорожі; 1-мостіння, 11-цистерни, розташованих на земельній ділянці, площею 900 кв. м, відповідає вимогам законодавства, оскільки вказаним рішенням державного реєстратора за ОСОБА_2 зареєстровано у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності, яке вже виникло у нього на підставі свідоцтва про право власності за заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1 , що було зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 16 квітня 2003 року.

Разом з тим, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 27 жовтня 2014 року № 16761041 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: будинок літ. «А» 1920 року, житловий будинок літ. «В» 1968 року, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», льох літ. «Г», котельня літ. «Е», огорожа №1-3, 7, вимощення - І, цистерна - ІІ, та видане на підставі вказаного рішення свідоцтво про право власності на вказане майно від 27 жовтня 2014 року індексний номер: 28636596 підлягають частковому скасуванню як такі, що не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до наданого позивачем висновку будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 серпня 2016 року № 207 зазначені у технічному паспорті ТОВ «АРКС-ГРУП» від 27 жовтня 2014 року окремі елементи будівлі повністю ліквідовані, зокрема: господарчі споруди - сараї під літерами «Ж, З, І», душ під літерою «К», вбиральня під літерою «Е».

Таким чином, на час подання заяви ОСОБА_2 , а саме - 27 жовтня 2014 року, зазначені споруди були самовільно побудованими у період до 05 серпня 1992 року і могли бути зареєстровані реєстратором, однак висновком будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 серпня 2016 року № 207 встановлено, що зазначені у технічному паспорті ТОВ «АРКС-ГРУП» від 27 жовтня 2014 року зблоковані будівлі: літ. «З» сарай, літ. «І» сарай, літ. «К» душова, літ. «Л» вбиральня, взагалі відсутні (знесені), та це знесення відбулося значно раніше, ніж 27 жовтня 2014 року.

Зважаючи на те, що державний реєстратор діяв правомірно, однак, враховуючи, що частина заявлених до реєстрації права власності об`єктів нерухомості була на час подання заяви про реєстрацію цього права 27 жовтня 2014 року взагалі відсутня (знесена), суд встановив, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. щодо винесення ним 27 жовтня 2014 року рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , та підлягають задоволенню вимоги в частині скасування реєстрації і свідоцтва про право власності від 27 жовтня 2014 року, індексний номер: 28636596, в частині реєстрації не існуючих будівель та споруд: сараїв літ. «Ж», «З», «І», душової літ. «К», вбиральні літ. «Л».

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Воскобойникова В. О., діючого в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Апеляційну скаргу адвоката Артем`євої К. М., діючої в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 , скориставшись наданими йому правами, пред`явив позов до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця К. В. Між тим вимогами позову є визнання реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за третьою особою - ОСОБА_2 протиправними, скасування рішення про реєстрацію вказаного права власності третьої особи - ОСОБА_2 та свідоцтва про право власності щодо власності третьої особи - ОСОБА_2 . Разом з тим, не залучено у якості відповідача за вказаним позовом особу, яка є власником майна і щодо якого вчинено спірні реєстраційні дії, а саме - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про неможливість задоволення вищенаведених позовних вимог. Суд першої інстанції у порушення вимог частини четвертої статті 2 ЦПК України, статті 51 ЦПК України зазначене вище не врахував та дійшов передчасного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які мають відповідати за позовом. Апеляційний суд, виходячи з наданих йому повноважень, позбавлений можливості на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції змінювати склад учасників справи. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Проте це не позбавляє ОСОБА_1 можливості за наявності відповідних фактів звернутися до суду з відповідним позовом, правильно визначившись із колом осіб, які є відповідачами за його позовом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2020 року справу № 523/10971/17 передано до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 1 статті 53, статті 175 ЦПК України та відсутній правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування вищевказаних норм права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зокрема, заявник посилається на те, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, судом не взято до увагу, що спірні реєстраційні дії вчинені саме тими особами, які зазначені ним в позовній заяві та ОСОБА_2 до спірних реєстраційних дій не має ніякого відношення. Протягом трьох років слухання справи ОСОБА_2 виступав третьою особою в справі і це не викликало у судів першої та апеляційної інстанцій сумнівів у правильності позовної заяви. Вказаними діями судів порушено його право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належало бабусі ОСОБА_2 та матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12 жовтня 1988 року, та складалося з житлового будинку літера «А», жилою площею 14,6 кв. м; надвірних господарчих споруд: літньої кухні під літерою «Б»; льоху під літерою «Г»; 1-6 огорожі; 1-мостіння, 11-цистерни, розташованих на земельній ділянці, площею 900 кв. м (том 1, а. с. 98).

У вказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 , її два сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2 , які на земельній ділянці, що перебувала у їх користуванні, самовільно побудували житлове приміщення під літерою «В»; господарчі споруди: сараї під літерами «Ж, З, І», душ під літерою «К», вбиральню під літерою «Е».

30 січня 2002 року онуку спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності за заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1 (спадкова справа № 279/2001 рік), яке було зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 16 квітня 2003 року. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2006 року у справі № 2-3082/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, зобов`язання зняти з реєстраційного обліку та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсними, визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами, позов ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні права власності щодо домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку під літ. «А», літньої кухні літ. «Б», льоху літ. «Г», 1-6 - огорожі, 1 - мощіння, 11 - цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 900 кв. м. Вселено ОСОБА_2 у зазначене домоволодіння та виселено з нього ОСОБА_1 без надання іншого житла. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено (том 1, а. с. 166-168)

Вказане судове рішення набрало законної сили 21 листопада 2006 року та ухвалою того ж суду від 22 липня 2013 року у справі № 2-3082/2006 ОСОБА_1 було повторно виселено із вказаних приміщень, оскільки він повторно самовільно вселився до них (том 1, а. с. 169).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 30 січня 2002 року та технічного паспорта, виданого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 04 березня 2010 року (том 1, а. с. 190).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайцем К. В. від 13 жовтня 2014 року № 16441750 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: житлового будинку літера «А», жилою площею 14,6 кв. м. у двох кімнатах; надвірних господарчих споруд: літньої кухні під літерою «Б»; льоху під літерою «Г»; 1-6 огорожі; 1 - мостіння, 11 - цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 900 кв. м (том 1, а. с. 196-197).

У 2014 році ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання права власності на жилу будівлю літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 , яка є самовільною (том 1, а. с. 170-171).

27 жовтня 2014 року ТОВ «АРКС-ГРУП» на замовлення третьої особи ОСОБА_2 виготовила технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно з яким на момент його виготовлення, в цьому домоволодінні були: житловий будинок літ. «А» 1920 року, житловий будинок літ. «В» 1968 року, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», льох літ. «Г», котельня літ «Е», огорожа № 1-3, 7, вимощення - І, цистерна - ІІ (том 1, а. с. 129-130).

27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про видачу свідоцтва про права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 30 січня 2002 року, рішення державного реєстратора від 13 жовтня 2014 року № 16441750 та технічного паспорта ТОВ «АРКС-ГРУП» від 27 жовтня 2014 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 27 жовтня 2014 року № 16761041 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалося з наступного: будинок літ. «А» 1920 року, житловий будинок літ. «В» 1968 року, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», льох літ. «Г», котельня літ. «Е», огорожа №1-3, 7, вимощення - І, цистерна - ІІ. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності від 27 жовтня 2014 року індексний номер 28636596 (том 1, а. с. 147-148)

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року у справі № 523/10219/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на жилу будівлю літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 , яка є самовільною, за набувальною давністю, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що спірне майно вже зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 та свідоцтво про право власності на нього не скасовано.

Вказане судове рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року (том 1, а. с. 179-171).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і ділі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В. від 13 жовтня 2014 року № 16441750, скасування свідоцтва про право власності № 28636596 на нерухоме майно, виданого 27 жовтня 2014 року реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, відповідно до яких за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови

у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі

№ 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст

і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».

У справі, що переглядається, зміст і характер правовідносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 з приводу нерухомого майна виник саме з ОСОБА_2 , оскільки за його заявою та на його ім`я вчинено відповідні реєстраційні дії та видано свідоцтво про право власності, які в свою чергу оскаржує позивач.

За таких обставин, у зв`язку з неналежним суб`єктним складом учасників справи,суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції статті 6 Конвенції є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні позову з підстав незалучення до участі в справі належного відповідача не є порушенням права особи на доступ до суду та не позбавляє права звернутися з позовом до належного суб`єктного складу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. А. Калараш Є. В. Петров О. С. Ткачук