13.07.2021 Справа № 756/7235/19
Унікальний № 756/7235/19
Провадження № 2/756/450/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Волкової А.А.,

за участі: позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Оболонського району м. Києва» про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Оболонського району м. Києва» у якій просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка станом на момент подання позову належить на праві власності ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю по 1/12 частині вказаної квартири за кожним.

Позивачі вказують, що ОСОБА_5 була бабусею позивача ОСОБА_1 .

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_6 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому позивачам не відомо нічого з приводу того, чи було отримано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності. Спадкову справу заведено за заявою дружини померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , яка також померла в 2013 році. При цьому позивач ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 не звернувся.

Позивачі зазначають, що в квартирі АДРЕСА_1 з моменту смерті ОСОБА_5 у 1997 року не проживав а ні її син ОСОБА_6 , а ні його дружина ОСОБА_7 . Дані особи не цікавилися квартирою і не приймали участі в її утриманні. Натомість позивачі постійно проживали і проживають в квартирі за вище вказаною адресою.

Оскільки ОСОБА_1 у жовтні 2016 року відмовлено у оформлені права на спадщину у зв`язку з пропуском строку вступу до спадщини, позивачі звернулися до суду із даним позовом у порядку ст. 344 ЦК України з вимогами про визнання права власності за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивачі та представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, просили про їх задоволення, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, подали до суду відзив на позовну заяву у якому, крім іншого, просили розглядати справу за їх відсутності та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які зобов`язаний довести позивач є: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

З аналізу вказаної статті ЦК України вбачається, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знала, хто є її власником.

Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. У розумінні ст. 344 ЦК України володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном. Тобто, добросовісність може бути лише результатом фактичної помилки.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Мінського району м. Києва згідно з розпорядженням №5505 від 16.12.1993 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 25).

За ст. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

У відповідності до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) користування володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності.

При цьому, добросовісність заволодіння позивачами чужим майном спростовуються матеріалами справи та поясненнями сторін за якими ОСОБА_1 достеменно знав про те, що частина спірної квартири належить його бабусі - ОСОБА_5 , більше того, позивачі є співвласниками та законними володільцями квартири АДРЕСА_1 , частка якої, як і інших співвласників, не визначена, а тому вони спільно користувалися і користуються помешканням.

Згідно п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК України набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця, а набувається за рішенням суду. Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч.2 ст. 344 ЦК України).

З копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_5 є бабусею позивача ОСОБА_1 (а.с.16-17), а розбіжності написання їх прізвищ виникло у зв`язку з міжмовним перетворенням (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва 04.04.1997 року, актовий запис №688, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_6 .

В пункті 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння).

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу де спадкоємцем першої черги до майна померлої став її син ОСОБА_6 .

Проте відомості про отримання права власності ОСОБА_6 на ј частини квартири АДРЕСА_1 - відсутні.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадкоємцем першої черги стала його дружина ОСОБА_7 , яка померла у 2013 році, за фактом смерті якої 22.04.2014 року Десятою київською Державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу.

ОСОБА_1 25.10.2016 року намагався визнати право власності в порядку спадкування за законом на ј частину спірної квартири та звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_6 , проте йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку вступу до спадщини.

На думку суду неможливість оформлення ОСОБА_1 спадщини не є підставою для визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності за набувальною давністю на нерухоме майно померлого родича, яке позивачі вважали спадковим.

Відповідно до ст.ст. 344, 368, 369 Цивільного кодексу України, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 81, 83, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Оболонського району м. Києва» про визнання права власності за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.07.2021 року.

Суддя А.В. Шевчук