Житомирський апеляційний суд
Справа №278/579/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 10 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення нерухомого майна в натурі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

19 травня 2021 року представник позивача адвокат Березенська Ю.О. подала заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року вказану заяву задоволено та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення нерухомого майна в натурі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

25 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати або змінити рішення. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у компенсації понесених судових витрат, оскільки, закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, не застосував положення частини другої цієї статті і не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат, а лише повернув судовий збір позивачці, хоча ним з дотриманням вимог ст.141 ЦПК України було заявлено про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де просить залишити її без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення у даній справі не приймалося, а розгляд справи закінчився закриттям провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору, а відтак відсутні правові підстави, передбачені ст.270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення. Разом з цим, відсутні обставини, які би надавали можливість стягнути на користь відповідача компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, що передбачена ч.5 ст.142 ЦПК України.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та узгоджується з нормами цивільного процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним і його винесення, вочевидь, можливе лише за наявності прийнятого у справі рішення по суті спору.

Проте, як вище зазначалось судом провадження у даній справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, тобто рішення у справі не ухвалювалось, що виключає можливість винесення додаткового рішення.

Питання розподілу судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі регламентовано у ст.142 ЦПК України. Так, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України).

Проте, відповідачем не було дотримано вимог ч.5 ст.142 ЦПК України, як і не встановлено необґрунтованість дій позивача, які би були підставою для відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала місцевого суду ухвалена без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а

ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 29 липня 2021 року