Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2021 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.,

за участі секретаря судового засідання Яремчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.10.2014 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27434,24 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідачем здійснюється починаючи з "1" по "25" число кожного місяця, шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач станом на 11.11.2019 року допустив заборгованість 97319,79 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання, у якому просить розглянути справу за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокат Чубар О.В. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, надіслала до суду пояснення, у якому не погодилася із вимогами позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості на суму 97319,79 гривень, оскільки вважає, що відповідач не укладав з позивачем жодних кредитних договорів, а лише 23.10.2012 р. підписав анкету-заяву, яка містить його персональні дані та текст, за змістом якого особа, що її заповнює начебто дає згоду, що вказана анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір надання банківських послуг. Жодних даних, у розділі щодо конкретного виду отримуваних банківських послуг відмітки відсутні, а також відсутні відмітки і в розділі про бажаний кредитний ліміт за платіжною картою. 23.10.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором № SAMDN4698 від 11.12.2012. Позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, щодо розміру надання кредитних коштів, умов їх використання та не надано жодних розрахунків щодо розміру процентів, комісії, штрафів, а також не надано жодних виписок про здійснені операції по Договору 1, як Банком так і відповідачем. Розрахунок заборгованості у позовній заяві містить розбіжності із наданої позивачем виписки операцій від 31.08.2020, де вбачається, що банк проводив і інші операції, крім тих, що увійшли в розрахунок заборгованості, а саме нараховував штрафи, списував відсотки за прострочений кредит, що також являються складовою загальної суми заборгованості. Крім того, їх нарахування банк здійснював уже після закінчення терміну дії платіжної картки відповідно до 2.1. генеральної угоди: 5168 7554 0879 6999, тобто після червня 2018 р. Тому не можливо встановити остаточний розрахунок заборгованості та його складові. При укладенні вказаної вище генеральної угоди банк використав факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами. Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, зокрема, з підстав використання факсимільного відтворення підпису голови правління АТ КБ «ПриватБанк», на яке відповідач не надавав письмової згоди, оскільки використання факсимільного відтворення підпису на договорі можливе лише за умов: якщо для конкретного випадку це прямо передбачено законом чи іншим актом цивільного законодавства, або існує письмова згода сторін на використання факсиміле, в якій відображені зразки такого факсимільного відтворення підпису. Без такої згоди генеральна угода не може вважатись такою, що містить підписи обох сторін, вимоги щодо письмової форми правочину не дотримані, тому генеральна угода є нікчемною. Також зазначає, що з тексту генеральної угоди вбачається, що ця угода є за своєю суттю додатковим договором до кредитного договору від 11.12.2012 року № SAMDN4698 і становить з ним єдине ціле. Зобов`язання за додатковим договором є похідними від основного зобов`язання. Тому генеральна угода не може вважатись договором, на підставі якого виникають кредитні зобов`язання, а є лише угодою, якою могли би бути змінені кредитні зобов`язання у разі, якщо би такі зобов`язання виникли на підставі кредитного договору від 11.12.2012 року № SAMDN4698. Крім того, позивачем не надано до суду підписаних відповідачем умов та правил надання банківських послуг як і на момент підписання анкети-заяви, так і на момент укладення генеральної угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.10.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором № SAMDN4698 від 11.12.2012.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.10.2014 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27434,24 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості відповідачем має здійснюватися починаючи з "1" по "25" числа кожного місяця, шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом.

За п. 2.2. генеральної угоди, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1881,37 грн.

За п. 2.3 генеральної угоди для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку відповідно до 2.1. генеральної угоди.

Відповідно до п. 2.5 генеральної угоди, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту , процентів, винагороди відповідно до генеральної угоди і Умов та правил.

За п. 2.8. генеральної угоди, при порушенні позичальником обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої указаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість станом на 11.11.2019 становить 97319,79 грн. Дана заборгованість складається з наступного: - 25086,20 грн. - заборгованість за кредитом; - 22446,86 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 0,00 грн. - заборгованість за комісією; - 49786,73 грн.- заборгованість за пенею.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні вказаної вище генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами (п. 1.8. генеральної угоди).

Згідно із частинами першою-другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта).

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним.

Вимоги до письмової форми правочину встановлені у статті 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частини друга-третя статті 207 ЦК України).

Отже, використання факсимільного відтворення підпису на договорі можливе лише за умов: якщо для конкретного випадку це прямо передбачено законом чи іншим актом цивільного законодавства, або існує письмова згода сторін на використання факсиміле, в якій відображені зразки такого факсимільного відтворення підпису.

Разом з тим, банк не висловив чітких аргументів і не навів жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав свою письмову згоду на використання банком факсимільного відтворення підпису, як того вимагає положення частини третьої статті 207 ЦК України.

Без такої згоди генеральна угода не може вважатись такою, що містить підписи обох сторін, вимоги щодо письмової форми правочину не дотримані, тому генеральна угода є нікчемною.

Аналогічні висновки з приводу використання факсимільного відтворення підпису висловлені в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 в справі № 752/10447/17-ц та від 05 серпня 2020 року в справі № 677/70/19 (провадження № 61-22080св19).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відтак, оскільки генеральна угода є нікчемною, а банк просив стягнути заборгованість саме на підставі цієї угоди, то його вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Разом з тим, з тексту генеральної угоди, зокрема, з преамбули та розділу 1 «Реструктуризація заборгованості», вбачається, що ця угода є за своєю суттю додатковим договором до кредитного договору від 11.12.2012 року № SAMDN4698 і становить з ним єдине ціле. Зобов`язання за додатковим договором є похідними від основного зобов`язання. Тому генеральна угода не може вважатись договором, на підставі якого виникають кредитні зобов`язання, а є лише угодою, якою могли би бути змінені кредитні зобов`язання у разі, якщо би такі зобов`язання виникли на підставі кредитного договору від 11.12.2012 року № SAMDN4698.

Аналогічна позиція міститься у постанові Вінницького апеляційного суду по справі №148/2284/2019 від 22.10.2020 року.

Крім того, позивачем не надано до суду підписаних відповідачем умов та правил надання банківських послуг як і на момент підписання анкети-заяви, так і на момент укладення генеральної угоди. Матеріали справи містять незавірену копію тексту єдиних Умов та правил надання банківських послуг, на які він посилається, як на умови кредитного договору, без реквізитів, без підпису відповідача, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджено, що саме з такими умовами був ознайомлений відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів факту підписання відповідачем кредитного договору. У зв`язку з чим, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів, пені та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 справа № 700/3902/15-ц, від 06 червня 2018 справа № 364/594/17, від 10 травня 2018 справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 справа № 221/5089/16-ц.

Крім того, розрахунок заборгованості у позовній заяві містить розбіжності із наданої позивачем виписки операцій від 31.08.2020, де вбачається, що банк проводив і інші операції, крім тих, що увійшли в розрахунок заборгованості, а саме нараховував штрафи, списував відсотки за прострочений кредит, що також являються складовою загальної суми заборгованості. Крім того, їх нарахування банк здійснював уже після закінчення терміну дії платіжної картки відповідно до 2.1. генеральної угоди: 5168 7554 0879 6999, тобто після червня 2018 р. Тому не можливо встановити остаточний розрахунок заборгованості та його складові.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а саме відсутність підстав для стягнення боргу за кредитним договором, позов АТ КБ «ПриватБанк» являється безпідставним, не доведеним в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 207, 256, 257, ч. 4 ст. 267, ст. 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: