Єдиний унікальний номер 219/8181/20
Номер провадження 22-ц/804/1658/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року

м. Бахмут

справа № 219/8181/20

провадження № 22-ц/804/1658/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 219/8181/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2021 року (суддя Конопленко О.С.), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В вересні 2020 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 травня 2008 року. За час спільно проживання у них народилась дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2005 року по справі № 2-1160/2005 з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25% з усіх видів заробітку починаючи з 21 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. З 01 вересня 2019 року ОСОБА_1 зарахована за контрактом та є студенткою 2-го курсу денної форми навчання ННІ бізнесу і менеджменту Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка, згідно наказу № 02-02/573 від 02 серпня 2019 року. На теперішній час дитині виповнилося 18-років і вона є повнолітньою, яка продовжує навчання і має право на стягнення з батька, відповідача по справі аліментів відповідно до статті 199 СК України.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 03 вересня 2020 року і до закінчення терміну навчання, тобто до 30 червня 2023 року, або припинення нею навчання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн.80 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що повнолітня донька сторін ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує коштів на проїзд, годування та одягання, на придбання книжок для навчання, а відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату, тому відповідач на рівні з матір`ю зобов`язаний надавати допомогу доньці, оскільки вона навчається, і у зв`язку з цим утримувати її. Визначаючи аліменти в розмірі 1/8 частки видів доходів відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має хронічні захворювання, крім того має на утриманні непрацездатну матір похилого віку та співмешканку, з якою проживає разом, та яка має хронічні захворювання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти, починаючи з 03 вересня 2020 року на період навчання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини починаючи з дня звернення до суду, тобто 03 вересня 2020 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, тобто до 30 червня 2023 року, або припинення навчання, але не більше ніж до 23 років.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно статті 199 СК України передбачено, що дитина, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу . Доказів, що відповідач не має такої можливості або має не в повній мірі суду першої інстанції не надано. Крім того відповідачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він утримує не працездатну матір похилого віку та співмешканку.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно статті 182 СК України передбачено, що аліменти сплачуються на одну дитину у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, який встановлюється щороку Законом України «Про державний бюджет України». В рішенні суду взагалі не зазначеного 50 % від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, що є порушення позовних вимог відповідно до частини 2 статті 182 СК України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

12 липня 2021 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Йому було діагностовано остеоартроз генералізована форма без вузликовий варіант з ураженням т/стегнових суглобів Ro «1-Пст., колінних Ro» 1 ст. ПФС П-1ст. Наразі вказана хвороба прогресує та вже має ІІ ст., що підтверджується медичними довідками. Він працевлаштований в АТ «Укрзалізниця» та працює на посаді електромеханіка контактної мережі, його середньомісячний заробіток складає 9000 грн. Вказана робота пов`язана безпосередньо із рухом потягів, на висоті та під напругою. В той же час вказана хвороба прогресує, напряму пов`язана із його трудовою діяльністю та негативно впливає на виконання його трудових обов`язків.

Суд першої інстанції вірно встанови, що згідно з вимогами статті 199 СК України право на отримання аліментів не є абсолютним і залежить передусім від можливості батьків надавати таку допомогу та обґрунтовано врахував вимоги статей 182, 200 СК України та вірно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, що в рішенні суду взагалі не зазначено 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, що є порушенням частини 2 статті 182 СК України ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм матеріального права. Судом вірно не вказано, розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, оскільки предметом позову є стягнення аліментів на час продовження навчання повнолітньою дитиною.

Посилання скаржника на відсутність рішення про встановлення факту утримання відповідачем своєї матері є не обґрунтованими, оскільки догляд за непрацездатними батьками є обов`язком дітей відповідно до частини 1 статті 202 СК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції в Донецькій області (а.с.5, 42 т.1).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23 вересня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 14 травня 2008 року, про що зроблено актовий запис № 119 (а.с.4, 41 т.1).

Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2005 року по справі № 2-1160/2005 з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25% з усіх видів заробітку починаючи з 21 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.6 т.1).

З довідки ННІ бізнесу і менеджменту Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка № 148 від 18 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 наказом № 02-02/573 від 02 серпня 2019 року зарахована з 01 вересня 2019 року за контрактом та є студенткою 2-го курсу денної форми навчання вказаного навчального закладу, дата закінчення університету 30 червня 2023 року, що підтверджується і копією договору № 004-073/3-19 від 01 вересня 2019 року (а.с.5, 44,55,48 т.1).

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду копії квитанції про здійснення оплати ОСОБА_2 за денне навчання доньки ОСОБА_1 та її проживання у гуртожитку, а також копії квитанцій про перерахування позивачем на ім`я доньки грошових коштів на проживання та харчування ОСОБА_1 (а.с. 49-53, 168-191 т.1).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_2 04 травня 2020 року звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 08 травня 2020 року призначено виплату допомоги по безробіттю, а 01 лютого 2021 року вказану виплату допомоги припинено (а.с.199-200 т.1).

В обґрунтування розміру аліментів, позивачем надано суду копії медичних документів, результатів аналізів та квитанції про вартість лікувальних препаратів спільної з відповідачем доньки ОСОБА_1 , та батьків позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , при цьому позивач у судовому засіданні зауважила, що її донька та батьки потребують коштовного лікування та регулярного обстеження, забезпечити які вона самотужки не має можливості, оскільки з травня 2020 року втратила роботу (а.с.134-167, 192-208 т.1).

З копії медичних документів щодо стану здоров`я вбачається, що відповідачу встановлено діагноз: остеоартроз генералізована форма без вузликовий варіант з ураженням т/стегнових суглобів Ro «1-Пст., колінних Ro» 1 ст. ПФС П-1ст. (а.с.101-105 т.1).

З копії акту комітету самоорганізації населення селища Озарянівка «Джерело» від 10 березня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 , 1973 року народження, зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_6 в цивільному шлюбі з 2005 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.106 т.1).

Згідно копій медичних документів ОСОБА_6 хворіє на цукровий діабет та хронічний панкреатит безперевно-рецидивуючої течії, больова форма з ферментативною недостатністю підшлункової залози (а.с.110, 112 т.1).

Відповідач надав суду копії медичних документів щодо наявності захворювань у його матері ОСОБА_7 (а.с.100, 107, 114-116 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

На підставі частин 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з частин 1 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує коштів на проїзд, годування та одягання, на придбання книжок для навчання, а відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату, тому відповідач на рівні з матір`ю зобов`язаний надавати допомогу доньці, оскільки вона навчається, і у зв`язку з цим утримувати її. Визначаючи аліменти в розмірі 1/8 частки видів доходів відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має хронічні захворювання, крім того має на утриманні непрацездатну матір похилого віку та співмешканку, з якою проживає разом, та яка має хронічні захворювання.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частин 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 1 статті 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що ОСОБА_1 є студенткою 2-го курсу денної форми навчання ННІ бізнесу і менеджменту Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_3 будучи працездатним, має можливість надавати таку допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач в змозі сплачувати аліменти під час навчання у більшому розмірі ніж 1/8 частина від усіх видів заробітку є необґрунтованими.

З копії медичних документів щодо стану здоров`я вбачається, що відповідачу встановлено діагноз: остеоартроз генералізована форма без вузликовий варіант з ураженням т/стегнових суглобів Ro «1-Пст., колінних Ro» 1 ст. ПФС П-1ст. (а.с.101-105).

З копії акту комітету самоорганізації населення селища Озарянівка «Джерело» від 10 березня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 , 1973 року народження, зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_6 в цивільному шлюбі з 2005 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.106).

Згідно копій медичних документів ОСОБА_6 хворіє на цукровий діабет та хронічний панкреатит безперевно-рецидивуючої течії, больова форма з ферментативною недостатністю підшлункової залози (а.с.110, 112).

Відповідач надав суду копії медичних документів щодо наявності захворювань у його матері ОСОБА_7 (а.с.100, 107, 114-116).

Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач має хронічні захворювання та на його утриманні перебуває непрацездатна матір похилого віку та співмешканка, з якою проживає разом, та яка має хронічні захворювання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку.

Скаржником не доведено обставини, що відповідач може надавати їй допомогу в заявленому розмірі.

Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції в рішенні не зазначено що аліменти сплачуються на одну дитину у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, є не обґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права і незгоди з висновками суду, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Оскільки, як вірно зазначено в відзиві на апеляційну скаргу, що предметом позову є саме стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжують навчання, а тому положення частини 2 статті 182 СК України не розповсюджується.

Однак апеляційний суд не погоджується з терміном стягнення аліментів на користь позивача з відповідача.

Судом першої інстанції визначено термін стягнення аліментів починаючи з 03 вересня 2020 року і до закінчення терміну навчання, тобто до 30 червня 2023 року, або припинення ОСОБА_1 навчання.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, остаточний термін стягнення аліментів на користь позивача з відповідача слід визначити до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а також до подібного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року в справі № 227/5551/18 (провадження № 61-13619св19).

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на незгоді з розміром стягнених аліментів, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що не входить до повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі частин 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції порушення норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині періоду стягнення аліментів, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2021 року. (а.с.237-239 т.1).

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно в частині періоду стягнення аліментів у зв`язку із продовженням навчання, та той факт, що скаржника звільнено від сплати судового збору, судові витрати пов`язанні розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2021 року, змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_1 , яка продовжує навчання в розмірі 1/8 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 03 вересня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло