ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1202/21
Провадження №2-о/477/51/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

при секретарі Тристан В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Савицької О.Е.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , в якій просила на строк до шести місяців визначити наступні обмеження: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання(перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 50м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В обгрунтування заяви зазначала, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає з чоловіком ОСОБА_2 та двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , 2009 року народження та ОСОБА_5 , 2012 року народження. Вказаний будинок належить їй на праві власності. Чоловік протягом тривалого часу, а останнім часом, після подання нею до суду заяви про розірвання шлюбу, систематично вчиняє домашнє насильство, а саме: діяння психологічного , фізичного, економічного насильства, що виражається у словесних образах, нецензурній лайці, приниження, погроз фізичної розправи, залякуванні, контролю перемовин по телефону та у пересуванні, заборони у спілкуванні з рідними сестрами та матір`ю, звинувачує їх у тому, що вони навчають її поганому; у ляпасах, стусанах, штовханині, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в неї предметів; не пускає її на роботу, коштів майже не дає та не дає можливості купувати те, що вона вважає за необхідне для дітей. Своїми діями довів її до емоційного стану, вона боїться за дітей. На її прохання піти з її будинку зазначає, що піде лише після розірвання шлюбу, зазначив, що він також займався ремонтом будинку та не дасть згоди на розірвання шлюбу, вимагає відмовитись від розірвання шлюбу. До поліції звернутись не може, бо в їх селі немає дільничного, а чоловік відбирає у неї мобільний телефон та не дає грошей.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву та викладені в ній обставини, просила її задовольнити. Зазначила, що в січні 2021 року чоловік двічі побив її, після чого вона звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу. За її позовом про розірвання шлюбу їм надано строк на примирення 3 місяці. За фактом нанесення їй тілесних ушкоджень один раз викликала поліцію. Згодом заяву забрала. Офіційно вона не працевлаштована, заробляє на підробітках та всі зароблені кошти витрачає на потреби сім`ї, чоловік гроші не дає, іноді купує продукти.

Заінтересована особа в судовому засіданні пояснив, що дійсно між ним та дружиною виникають суперечки з приводу побутових питань. Коли вона ходить на роботу, діти залишаються на призволяще та не виконується домашня робота. Він також заробляє тимчасовими заробітками, сплачує комунальні послуги. Заперечує щодо застосування до дружини фізичної сили. В питанні виховання дітей як він, так і його дружина можуть їх сварити. Згоден піти з будинку на деякий час.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що заявниця її дочка. Останнім часом у сім`ї дочки сталася погана обстановка. ЇЇ чоловік словесно ображає дочку та дітей, особливо, старшого сина, не допускає її у двір до доньки, останні три дні донька з дітьми проживає у неї, оскільки чоловік доньки проганяв її з дому. Донька пригнічена, скаржилась їй, що чоловік не пускає її на роботу та не надає коштів.

Заслухавши сторони, свідка та дослідивши матеріали, додані до заяви, суд встановив наступне.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному 12 квітня 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сім`я проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

З дослідженого в судовому засіданні аудіозапису слідує, що між сторонами відбувається суперечка щодо побутових питань, раціонального споживання продуктів та витрачання грошей, під час якої сторони спілкуються на підвищених тонах та заінтересована особа вживає нецензурну лайку.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, який починається з розмови на підвищених тонах з боку матері заявниці, вбачається обопільна суперечка між заінтересованою особою та матір`ю заявниці.

Інші докази суду не надані.

Відповідно до частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 6, 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно з пунктами 3, 4, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 частини 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350 - 4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

В своїй практиці Верховний Суд наголошує, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті, як і сам факт звернення до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функції, і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Під час вирішення питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Рішення суду не повинно надмірно обмежувати права особи на свободу пересування, перебування в місцях загального користування, навчальних закладах, впливати на спілкування батька з дитиною, обмежувати батька в обговоренні з матір`ю з використанням засобів зв`язку питань виховання дитини, тощо,

Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім.

(Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 154/1692/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 16 квітня 2020 року у справі № 336/992/18).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані заявницею докази не дають суду підстав для однозначного висновку щодо вчинення її чоловіком домашнього насильства фізичного характеру, оскільки достовірних та беззаперечних доказів застосування такого насильства заявницею не надано. При цьому суд зазначає, що сама заявниця в судовому засіданні зазначила, що нею викликались працівники поліції, однак згодом вона забрала свою заяву, що також спростовує її пояснення щодо неможливості виклику працівників поліції у випадках вчинення її чоловіком домашнього насильства.

Також з пояснень заявниці вбачається, що і вона, і її чоловік проживають за рахунок тимчасових заробітків, та вона свої кошти витрачає на потреби сім`ї, а позивач частково купує продукти, отже цей факт не свідчить і про наявність домашнього насильства економічного характеру, оскільки вона має можливість розпоряджатися грошима, які заробляє, а у разі відсутності допомоги з боку чоловіка не позбавлена права на звернення до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Аудіозапис розмови між подружжям, який відбувся у присутності дітей, свідчить про спілкування на підвищених тонах, що, з урахуванням відсутності заяв та скарг заявниці, та відкликання своєї заяви після виклику поліції, не може свідчити про постійний психологічний тиск на заявницю та дітей, оскільки підтверджує лише суперечку між подружжям з побутових питань. Крім того, аудіозапис не містить дані щодо негативної або емоційної реакції будь-кого з членів сім`ї, які б свідчили про пригнічений стан, емоційну невпевненість чи інший вплив на осіб. Нецензурні вислови, які при цьому вживались заінтересованою особою, не адресовані конкретній особі, а вживаються як стиль мовлення.

Що стосується відеозапису, то на ній зафіксована сварка, яка відбувається між чоловіком заявниці та її матір`ю, яка окремо з заявою як особа, постраждала від домашнього насильства, не зверталась.

Отже, суд доходить до висновку про недоведеність заявником вчинення відносно неї домашнього насильства, яке має тривалий психологічний характер та завдало або могло завдати шкоду психічному здоров`ю заявниці.

Разом з тим, факт проживання заявниці у своєї матері протягом останніх днів через те, що її чоловік не пускає її додому, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка, суд розцінює як факт домашнього насильства економічного характеру, яке виразилося у позбавленні можливості користуватись житлом.

Отже, за результатами оцінки наданих сторонами доказів і пояснень учасників справи в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відносно заявниці вчинено домашнє насильство економічного характеру, яке виразилося у позбавленні можливості користуватись житлом та вона, як постраждала особа, потребує невідкладного захисту у порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

З огляду на характер та тривалість дій кривдника, з метою забезпечення дієвого, ефективного та невідкладного захисту інтересів заявника, враховуючи право заінтересованої особи спілкуватися з дітьми та зважаючи на той факт, що в Жовтневому районному суді Миколаївської області на розгляді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу та сторонам наданий час на примирення, що визнано сторонами в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису терміном на 1 місяць з покладенням на заінтересовану особу обов`язків заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявницею та заборони наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання заявниці, що буде достатнім для захисту заявниці від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства.

Також суд зазначає про можливість заявника, відповідно до статті 350-7 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про продовження обмежувального припису уразі наявних для цього підстав.

Керуючись статями 258-259, 263-265ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким на строк 1 (один) місяць:

-заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Повний текст рішення складений і підписаний 12 липня 2021 року.

Суддя А.А. Саукова