Справа №443/1864/20
Провадження №2/443/24/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 липня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Чорненького Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Чорний Острів в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своєю бабцею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Чорний Острів Жидачівського району Львівської області; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153475, виданого на підставі розпорядження Голови Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області від 15.10.1996 року №659.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабця - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, серед іншого майна, увійшло належне їй, як члену ССП ім.П.Сагайдачного право на середню земельну частку (пай) розміром 2,24 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради. Зазначає, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорноострівської сільської ради, відповідно до якого, все належне їй майно заповіла позивачу. Стверджує, що після смерті ОСОБА_2 прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті. Зазначає, що звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби, однак нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну для подання відповідної заяви та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.12.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Крім того, в порядку витребування доказів вирішено зобов`язати Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 24 червня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію, про те чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і якщо так, то надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

11.06.202 року Жидачівською ДНК повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не заводилась.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Чорноострівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 09.05.2011 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшли серед іншого майна, право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153475, виданого на підставі розпорядження Голови Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області від 15.10.1996 року №659.

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Чорноострівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 111, згідно якого остання заповіла усе своє майно своєму внукові ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно витягу зі спадкового реєстру №62328868 віж 04.11.2020 року, заповіт ОСОБА_2 , який посвідчений 07.07.2005 року Чорноострівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 111, стан чинний (а.с.12).

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №467 від 21.10.2020 року, ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . В Чорноострівській сільській раді заповіт ОСОБА_2 посвідчувався в користь онука ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі №111 від 07.07.2005 року. Разом з ОСОБА_2 в даному господарстві проживав без реєстрації її онук ОСОБА_1 , який доглядав її під час хвороби, вели спільне господарство та займався похоронами своєї бабусі (а.с. 13).

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 04.11.2020 року (а.с.16) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини не звернувся, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру №62328902 від 04.11.2020 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилася (а.с.15).

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, в судовому засіданні показали, що разом із ОСОБА_2 проживав її онук ОСОБА_1 , який здійснював догляд за ОСОБА_2 до дня її смерті та займався похоронами.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживавразом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Чорний Острів Жидачівського району Львівської області.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153475, виданого на підставі розпорядження Голови Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області від 15.10.1996 року №659, є довідка №21-13-0.22-174/164-20 від 27.10.2020 видана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (а.с. 14).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини не звернувся, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із своєю бабцею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Чорний Острів Жидачівського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153475, виданого на підставі розпорядження Голови Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області від 15.10.1996 року №659.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 липня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка