РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири, в такій окрім неї зареєстрований її син - ОСОБА_3 та колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2 . Однак колишній чоловік, який зареєстрований у вказаному житлі, в даній квартирі не проживає з 2017 року, має іншу сім`ю, обов`язків по утриманню житла не несе, а постійно мешкає на АДРЕСА_2 . Зазначила, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.04.2021 року.

29.04.2021 року розгляд справи відкладено на 11.05.2021 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2021 року о 09.30 год.

27.05.2021 року розгляд справи відкладено на 16.06.2021 року.

16.06.2021 року розгляд справи відкладено на 13.07.2021 року.

13.07.2021 року в судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Синеджука С.В. проводити розгляд без позивача та за його відсутності та просив не розглядати заявлене питання про виклик в судове засідання свідків.

Відповідач в судові засідання 29.04.2021 року, 11.05.2021 року, 27.05.2021 року, 16.06.2021 року та 13.07.2021 року не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв, про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.10.2018 року розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.12.2020 року ОСОБА_4 29.12.2020 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103807288 від 15.11.2017 року та №195607134 від 04.01.2020 року та договором про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя від 15.11.2017 року.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Львівський ліхтар» №320 від 05.02.2021 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_4 , її колишній чоловік ОСОБА_2 , та син ОСОБА_3 . Відомості аналогічного змісту містяться в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно даних ЛКП «Львівський ліхтар» від 07.12.2020 та 04.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 за вищевказаною адресою тривалий час не проживає.

Зі змісту договору дарування від 04.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачу ОСОБА_2 чинилися перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутній за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_3 і не проживає в цьому житлі, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком, тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_3 ), місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Х.В.Гладишева