Справа № 571/621/21
Провадження № 2/571/232/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 липня 2021 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючої судді - Качмар М.Я.,

з участю: секретаря судового засідання - Качановської О.Ф.,

представника позивача - адвоката Ціпана О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Рокитне цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3000 доларів США основного боргу, 300 доларів США процентів за користування коштами та вирішення питання судових витрат.

Позов мотивує тим, що 14.02.2020 року ОСОБА_2 позичив у нього 3000 доларів США, про що написав розписку, згідно якої зобов`язувався повернути кошти до 01.09.2020 року. На сьогоднішній день відповідач своїх зобов`язань не виконав та не повернув коштів. Сума неповернених коштів становить 3000 доларів США. Вказує, що за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідач, крім повернення суми боргу зобов`язаний сплатити проценти за користування коштами в сумі 300 доларів США.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ціпан О.П. позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 склав розписку, відповідно до якої він отримав в борг від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 доларів США , які зобов`язався повернути до 01 вересня 2020 року (а.с.28).

Відтак, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 3000 доларів США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, нормами якої позивач обґрунтовує свої вимоги, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до ст. 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що зобов`язання за розпискою від 14 лютого 2020 року сторонами визначено в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому, сума боргу і повинна бути стягнута в доларах США.

Дана позиція суду узгоджується із висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134ц.

Крім цього, предметом спору у справі є вимоги позивача, як позикодавця, про стягнення з позичальника коштів позики, отриманих за борговою розпискою, а також 10% на підставі ст.625 ЦК України.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Заявлені до стягнення позивачем 10% відповідно до ст.625 ЦК України не суперечить вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №464/3790/16-ц, викладені в постанові від 16 січня 2019 року).

Передбачене частиною 2 ст.625 ЦК України нарахування відсотків за користування коштами має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Так, як позовні вимоги заявлено про стягнення з відповідача 10 % за користування коштами у розмірі 300 доларів США, то з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України, а саме принципу диспозитивності в цивільному судочинстві, про те, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, саме заявлена позивачем сума підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не скористався своїми правами та не з`явився в судові засідання, хоча й був повідомлений належним чином, не надав письмовий відзив проти позову, не долучив жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики від 14 лютого 2020 року в розмірі 3000 доларів США та 10% за користування коштами від простроченої суми у розмірі 300 доларів США, у зв`язку з цим, позовні вимоги необхідно задовольнити.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 916 (дев`ятсот шістнадцять) гривень 46 (сорок шість) копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 14.02.2020 року в сумі 3300 (три тисячі триста) доларів США, з яких: 3000 доларів США основного боргу; 300 доларів США процентів за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 916 (дев`ятсот шістнадцять) грн. 46 коп. витрат на сплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серія - НОМЕР_2 виданий Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області від 07.06.2012 року.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому законом місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ; паспорт серія - НОМЕР_4 виданий Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області від 21.04.2008 року.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 14.07.2021 року.

Суддя М.Я.Качмар