Ухвала

26 липня 2021 року

м. Київ

справа № 750/10625/19

провадження № 61-9775св20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши заяву Чернігівської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просили визнати за ними право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 21 лютого 2005 року рішенням № 20 було видано позивачам ордер на жиле приміщення на право зайняття вказаного жилого приміщення. Усі члени родини були зареєстровані і постійно мешкали у спірній квартирі, а згодом до родини переїхав на постійне мешкання батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який також зареєструвався у квартирі. Квартира надавалась військовослужбовцю ОСОБА_1 та членам його сім`ї згідно Закону України «Про статус суддів». ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 20 листопада 2006 року як військовослужбовець був переведений для подальшого проходження служби до військового місцевого суду Харківського гарнізону до міста Харків у зв`язку з ліквідацією військового місцевого суду Чернігівського гарнізону, а в подальшому переведений на роботу судді Апеляційного суду Харківської області. Місцем реєстрації позивачів у м. Харкові є адреса місця розташування апеляційного суду, тому з часу переїзду вони вимушені винаймати житло. У спірній квартирі залишився зареєстрованим лише ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Зазначали, що не втратили інтересу до спірного майна, мають намір ним користуватись, іншого житла у власності не мають.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не набув права власності на зазначену квартиру, із заявами про вселення членів сім`ї або будь-яких інших осіб у квартиру до житлово-експлуатаційної організації не звертався. Позивачі добровільно вибули на постійне місце проживання, а тому втратили право користування нею. Доводи позивачів про те, що спірна квартира є їх єдиним житлом не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки спірну квартиру позивачі залишили добровільно, фактично тривалий час в ній не проживали, а єдиним мешканцем і квартиронаймачем був ОСОБА_4 .

Постановою Чернігівської апеляційного суду від 25 березня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 грудня 2019 року скасовано. Позовні вимоги задоволено. Визнано право користування квартирою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду мотивована тим, що позивачі мають право на визнання за ними права користування зазначеною квартирою і саме обраний ними спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вони не можуть захистити свої права. При цьому користування сім`єю ОСОБА_1 спірною квартирою не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки вказана квартира від самого початку надавалась саме цій сім`ї для постійного проживання і подальший зв`язок з якою не припинявся та розумівся як постійне місце для проживання сім`ї.

01 липня 2020 року Чернігівська міська рада звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернігівської апеляційного суду від 25 березня 2020 року в зазначеній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Деснянського районного суду міста Чернігова.

У липні 2021 року Чернігівська міська рада звернулася до Верховного Суду із заявою про забезпечення позову у цій справі, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та в межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України, відповідно до положень якої на відміну від положень глави 10 розділу I та глави 1 розділу V ЦПК України не передбачено забезпечення позову на стадії касаційного провадження. Натомість на стадії касаційного провадження можливе заявлення клопотання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (частина восьма статті 394, 436 ЦПК України).

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалах від 22 березня 2021 року у справі № 523/5169/18 (провадження № 61-12994ск20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 337/2943/18 (провадження № 61-15974св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 638/9802/13-ц (провадження № 61-19014св19).

Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про забезпечення позову на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції.

Тому заява Чернігівської міської ради про забезпечення позову підлягає залишенню без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 260, 394, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву Чернігівської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Копію ухвали та додані до заяви матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко