Провадження № 22-ц/812/1522/21 Суддя першої інстанції Саукова А.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2021 року м. Миколаїв Справа № 477/201/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Саукової А.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 15 червня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Позов мотивувала тим, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 22 січня 2021 року, шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Вона сама займається матеріальним забезпеченням доньки, її доглядом та вихованням. Працює викладачем у школі № 22 м. Миколаєва. Власного помешкання в м. Миколаєві не має у зв`язку з чим наймає житло. Витрати на комунальні послуги складають близько 3 000 грн на місяць. Спільне господарство з відповідачем не веде, тому всі витрати по найму житла та оплату комунальних послуг вона здійснює за рахунок заробітної плати. Додаткових джерел заробітку не має.

Відповідач не ухиляється від свого обов`язку щодо утримання доньки, але грошові кошти надає на свій розсуд в дні та в кількості, які сам вважає за потрібне. Так остання сплачена ним сума була в розмірі 1 000 грн.

Донька є інвалідом з тяжким хронічним захворюванням, що вимагає постійного вживання донькою ліків, застосування виробів медичного призначення та дієтичного харчування.

Відповідач ніде офіційно не працевлаштований, проте є здоровим і працездатним, має не фіксований заробіток, донька його єдина дитина та, на її думку, він взмозі сплачувати аліменти в розмірі 6 000 грн на місяць.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на доньку ОСОБА_3 в розмірі 6 000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 лютого 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог районний суд виходив з того, що оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин, визначених частинами 2, 3 статті 182 СК України, а саме розмір заробітної плати або витрат відповідача, які б давали суду можливість призначити аліменти у розмірі 6 000 грн, суд вирішив стягнути з відповідача аліменти, виходячи з мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого частиною 2 статті 182 СК України.

У задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму суд відмовив, оскільки розмір аліментів, який підлягає стягненню визначається в твердій грошовій сумі та додаткового визначення мінімального розміру аліментів не потребує.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 6 000 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що незважаючи на те, що здоров`я і виховання дитини є пріоритетним в нашій державі, суд першої інстанції, на її погляд, неповно з`ясував всі вищезазначені обставини, не проаналізував всі надані докази, прийняв позицію лише відповідача та вирішив стягнути з нього мінімальний розмір аліментів.

Крім того, слід зазначити, що відповідач в суді першої інстанції стверджував, що він сплачував позивачу на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1 200 грн, що підтверджується фіскальними чеками копії яких додано. І в підтвердження зазначеного, відповідач надав копії фіскальних чеків, що свідчать про значно менший розмір перерахованих коштів.

Загальна сума коштів, які відповідач спромігся перерахувати задля утримання дитини у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року (шість місяців) 5 350 грн, що в перерахунку на один місяць дорівнює 891,67 грн. Тобто твердження відповідача про перерахування 1 200 грн на місяць не відповідає дійсності.

А частина цих коштів (у розмірі 800 грн.) була сплачена відповідачем в рахунок погашення позивачу суми судового збору по справі про розірвання шлюбу, щоб не допустити примусового стягнення цих коштів.

Крім того, відповідач також надав копію чека щодо поповнення мобільного телефону, проте перерахування зазначених коштів не є вкрай необхідним для утримання дитини та є суто особистою ініціативою з боку відповідача. Крім того, твердження відповідача щодо щомісячного поповнення мобільного телефону доньки, стосується лише двох місяців і то, взагалі після того, як нею було подано позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідачем також наголошується, що він сплатив 1 800 грн на придбання вітамінів для доньки. Однак це твердження, по-перше, не відповідає дійсності, тому як відповідач ні чого не сплачував і це лише його вигадки. По-друге, у відповідача відсутні документи про сплату зазначених коштів щодо придбання вітамінів.

Всі вищевказані обставини не досліджувалися або неповно досліджувалися судом першої інстанції, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення у цій справі, а тому воно підлягає скасуванню.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року, шлюб між сторонами розірваний.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач проживає разом з донькою ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , на підставі договору найму житлового приміщення, строк дії якого до 2025 року.

За даними довідки Миколаївської спеціалізованої І-ІІІ ступенів школи № 22 ОСОБА_3 навчається в 8-Б класі даного учбового закладу.

Згідно до інформації того ж учбового закладу ОСОБА_1 працює вчителем інформатики в цьому закладі з 01 серпня 2014 року по теперішній час.

З медичного висновку № 186 (774/7) від 30 листопада 2016 року, встановлено, що ОСОБА_3 є дитиною інвалідом у зв`язку із захворюванням цукровий діабет І тип інсуліно залежна.

Як встановлено між сторонами виникли правовідносини з утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину за рішенням суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Положення статті 182 СК України зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Між тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, в достатній мірі не врахував всі обставини справи та надані докази, що мають бути враховані відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, виходячи з наступного.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на дитину виходив з розміру прожиткового мінімуму встановленого у 2021 році для дітей відповідного віку у розмірі 2 395 грн. При цьому послався на те, що позивач не надала суду відповідних доказів про розмір заробітної плати відповідача та його витрат.

При зверненні до суду позивач зазначала, що дитина перебуває на її утриманні, має тяжку хворобу, відповідач інших утриманців немає, є працездатним, проте офіційно ніде не працевлаштований, однак має доходи, що дозволяють йому сплачувати аліменти.

Суд першої інстанції послався на те, що позивач не надала суду відповідних доказів про розмір заробітної плати відповідача та його витрат.

Між тим за встановленими обставинами справи позивач не могла надати такі докази, оскільки відповідач не працевлаштований, отримує доходи, які не можливо відстежити та про існування яких відомо тільки відповідачу.

Заперечуючи проти зазначеного позивачем розміру аліментів, відповідач зазначив у відзиві, що він працює водієм на власному транспортному засобі марки ЗІЛ без офіційного оформлення такої роботи, отримує незначні та нестабільні доходи, що не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, протягом усього часу окремого проживання виконував свій обов`язок по утриманню дочки, надавав грошову допомогу у розмірі, якому дозволяв його заробіток.

Між тим на підтвердження цих доводів відповідач не надав будь-яких переконливих доказів за правилами статтями 76-77 ЦПК України, які б підтверджували його доходи та грошові витрати.

При таких обставинах, колегія суддів вважає помилковим визначений судом першої інстанції розмір аліментів на дитину на рівні мінімально гарантованого розміру на одну дитини - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, оскільки такий розмір аліментів не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, районний суд належно не перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, не взяв до уваги як стан здоров`я дитини, яка має тяжку хворобу з приводу якої є інвалідом, матеріальне становище відповідача, який є працездатним та будь-яких інших утриманців немає, інші обставини та помилково визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 200 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що надання неповнолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Крім того, доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач має нестабільні заробітки та їх розмір не дозволяє сплачувати аліменти в більших розмірах, чим визначив суд першої інстанції, є безпідставними, оскільки сам по собі цей факт не свідчить про неможливість відповідача належним чином виконувати обов`язок батька по сплаті аліментів на дочку.

Отже доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

З огляду на зазначене та з урахуванням стану здоров`я дитини, відсутності у платника аліментів інших утриманців, наявності у відповідача у власності транспортного засобу, що використовується ним для отримання доходу, колегія суддів вважає, що для задоволення розумних потреб дитини доцільним та відповідним буде визначити аліменти на дитину в розмірі 4 500 грн.

На підставі викладеного, рішення місцевого суду на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги, то такий судовий збір у розмірі 1 362 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 000 грн.

Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції за надану правничу допомогу вона понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн та долучила до апеляційної скарги копію договору про надання юридичних та консультативних послуг від 06 липня 2021 року; детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 07 липня 2021 року, виконаних за вказаним договором від 06 липня 2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 07 липня 2021 року про оплату за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 та повинен враховуватися судом відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання юридичних та консультативних послуг від 06 липня 2021 року, укладеного адвокатом Клис А.А. із ОСОБА_1 за цим договором адвокат зобов`язується надавати ОСОБА_1 юридичні та консультативні послуги щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Перелік таких послуг визначається в акті виконаних послуг.

Професійна правнича допомога за даним договором включає в себе, зокрема, розробку та складання процесуальних документів та інших документів для захисту інтересів ОСОБА_1 , приймати участь у судових засіданнях та в досудових урегулюваннях спорів (підпункт 2.1.2 Договору).

Виконання послуг оформляється актами сдачі-прийому виконаних робіт (пункт 7.3 Договору).

Згідно з детальним розрахунком та описом наданих послуг виконавець надав таку правничу допомогу:

- ознайомлення з матеріалами справи, на виконання якої витрачено 3 години, сума витрат 900 грн;

- ознайомлення з фінансовими документами, на виконання якої витрачено 2 години, сума витрат 600 грн;

- аналіз законодавства - 2 години 500 грн;

- складення апеляційної скарги, формування додатків, виготовлення копій документів, на виконання якої витрачено 5 год, сума витрат 3 000 грн;

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

З огляду на положення частини 3 статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, колегія суддів приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн підлягає задоволенню частково.

Колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, зокрема, з урахуванням обсягу матеріалів справи (всього 123 арк.) та предмету спору зазначений адвокатом витрачений час є явно завищеним; зазначена в акті дія «ознайомлення з фінансовими документами» у вигляді копій квитанцій про переказ коштів, є складовою матеріалів справи, ознайомлення з якими вже було зазначено в акті; формування додатків до апеляційної скарги та виготовлення копій документів, аналіз законодавства, вочевидь не охоплюється поняттям професійна правнича допомога відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»» та не передбачені договором про надання правничої допомоги від 06 липня 2021 року.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (написання апеляційної скарги), колегія суддів дійшла висновку, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, а тому наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 141 ЦПК України оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн слід стягнути з відповідача.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року змінити в частині розміру аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , збільшивши їх розмір з 1 200 грн до 4 500 грн.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави 1 362 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 03 серпня 2021 року.