Єдиний унікальний номер 722/159/21
Номер провадження 2/722/133/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 року до Сокирянського районного суду Чернівнецької області надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за підписом представника Кіріченко В.М., до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 30677,41 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 12.10.2017 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Після цього відповідачу було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом та обов`язком погашати кредит та сплачувати відсотки за користування ним. Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 14.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 30677,41 грн., яка складається з: 23875,61 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6801,80 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість, у розмірі 30677,41 грн. та судові витрати у розмірі 2270, 00 грн.

Ухвалою від 16.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін та надано учасникам справи час для подачі заяв по суті.

25.03.2021 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому пред`явлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заначив, що він не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банку його з ними не ознайомлювали. Отже, вони не є складовою частиною договору, що збігається з правовоб позицією Верховного Суду в справі №6-240цс14. Дійсно, 12.10.2017 року ним була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Првил надання банківських послуг без зазначення бажаного кредитного ліміту, адже він не мав наміру укладати з банком кредитний договір. Анкета-заява була підписана ним при оформленні звичайної платіжної картки для здійснення розрахунків.

Умови та Првила надання банківських послуг, а також Тарифи банку не були надані йому в письмовому вигляді, а можливості ознайомитися з ними самостійно він не мав.

Наголошував, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Окрім цього, відповідач зазначив, що згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 14.12.2020 року ним сплачено кошти в загальній сумі 156572,98 грн., що складається з тіла кредиту 147389,99 грн., простроченого тіла кредиту 4421,19 грн., нарахованих відсотків 2383,10 грн. та прострочених відсотків 2379,70 грн., а тому вважає, що повернув позику в повному обсязі.

19.04.2021 року в суд надійшла відповідь на відзив, згідно якої Банк вважає, що положення Закону України «Про захист прав споживача» не поширюються на спірні правовідносини, а в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, міститься застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил. Зауважував, що такі Умови та Правила є загальнодоступними, оскільки розміщенні у відділеннях банку та на офіційному сайті. Вважає, що посилання відповідача на правові позиції ВС не спростовує наданих Банком доказів щодо підтвердження ознайомлення відповідача із Умовами та Правилами Банку, редакція яких станом на дату підписання заяви ОСОБА_1 надана суду. Окрім того, наводив посилання на позиції ВС від 10.04.2019р. по справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019р. по справі № 428/2873/17, від 06.02.2018р. по справі № 755/2720/16-ц та від 17.04.2019р. по справі № 666/388/16-ц, згідно яких підписання анкети-заяви є достатнім підтвердженням ознайомлення із Умовами та Правилами надання банківських послуг, підпис на таких Умовах та Правилах клієнта не вимагається, а використання кредитних коштів підтверджує укладення договору. Таким чином, отримання кредиту, прийняття умов кредитування, на думку Банку, також підтверджується тим, що відповідач отримував кредитні кошти через банкомати, шляхом проведення розрахунків через термінали та проводив погашення заборгованості по кредиту. Наголошував, що відповідачем поданий Банком розрахунок не спростовано, контрозрахунок не надано. Оскільки договір укладений, його правомірність ніким не спростована, а зобов`язання в повному обсязі відповідачем не виконано, тому правовідносини між сторонами тривають. Право визначати розмір кредитного ліміту належить Банку, про що зазначено в анкеті-заяві, а також Умовах та правилах. Окрім того, ключову роль відіграє не початковий розмір кредитного ліміту, а сума коштів, знята клієнтом, що підтверджується випискою по рахунку. Вказував, що порядок проведення розрахунків по кредиту визначено Умовами та Правилами, а також Тарифами Банку, в яких визначено розмір щомісячного мінімального платежу, умови та порядок нарахування відсотків і пені, порядок та черговість погашення кредиту, в тому числі процентів, пені, умови та порядок проведення договірного списання коштів. Враховуючи зазначене стверджував, що твердження відповідача в частині повного погашення заборгованості є помилковими.

В судове засідання сторони по справі та їх представники не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 25.03.2021 року також звернувся до суду з письмовою заявою провести розгляд справи без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази, оглянувши веб-сайт АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд встановив, що після підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.10.2017 року (надалі анкета-заява від 12.10.2017 року), ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) як картку для виплат № НОМЕР_1 , так і кредитну картку № НОМЕР_2 , із терміном дії до вересня 2021 року, що підтверджується анкетою-заявою від 12.10.2017 року та довідкою про видані кредитні картки.

В подальшому відповідачу неодноразово змінювався кредитний ліміт по вищезгаданій картці.

Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992 року у формі ТзОВ КБ «ПРИВАТБАНК», 06 липня 2000 року реорганізовано у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено тип та найменування на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року.

Як вбачається із довідок позивача про видані кредитні картки та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також довідки «Приват24» ОСОБА_1 була видана на обслуговування та використання кредитних коштів кредитна картка, яка у відповідності до виписки з кредитного рахунку відповідача використовувалась останнім з серпня 2018 року до грудня 2020 року, на загальну суму 539422,50 грн.

Тобто, відповідач отримав від Банку кредитні кошти загалом в розмірі 539422,50 грн., що в силу положень ст. 1049 ЦК України свідчить про укладення кредитного договору.

Разом з тим, в наявній в матеріалах справи анкеті-заяві від 12.10.2017 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні будь-які застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір згідно ст. 1055 ЦК України укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із анкети-заяви позичальника від 12.10.2017 року процентна ставка в цій заяві не зазначена.

Крім того, у цій заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та не визначено її розміру; не має умов щодо сплати комісії за обслуговування картки відповідного виду.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути тіло кредиту, в яке фактично включено складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, комісію за обслуговування карти (членські внески).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.10.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та "Універсальна GOLD"; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії за обслуговування, і саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Також суд звертає увагу, що витяг з тарифів картки «Універсальна» містить чотири підвиди даного Тарифу, зокрема: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Кожен з цих підвидів тарифу «Універсальна» містить свою відсоткову ставку, пільговий період, розмір пені, штрафу, комісійних платежів тощо. А тому, погодження клієнта про отримання картки «Універсальна» не є достатнім для визначення конкретного підвиду даного тарифу за відсутності підпису відповідача на Умовах та правилах надання кредиту.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 квітня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.10.2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісію, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція висловлена ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка, всупереч позиції представника позивача, є релевантною при даних обставинах справи та правових відносинах.

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника позивача про обізнаність позичальника із всіма умовами та тарифами кредитного договору та їх невід`ємний характер по відношенню до основного кредитного договору.

На думку суду, витяг з кредитного рахунку боржника не свідчить про обізнаність з Умовами та Тарифами банку, як про це стверджує представник позикодавця, а лише підтверджує факт отримання кредитних коштів, а відтак укладення кредитного договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно ч. 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.10.2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, на думку суду, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається із наданої позивачем виписки за договором № б/н із ОСОБА_1 станом на травень 2020 року, останній сплатив як шляхом внесення готівки на рахунок, так і шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, зарахування з іншого банківського рахуку на кредитний рахунок загалом 521286грн.

З огляду на загальну суму отриманих кредитних коштів в розмірі 539422,50 грн. відповідач частково повернув позику (кредит).

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 18136,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1342,03 грн. (2270,00*18136,50/30677,41).

На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1049, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 1, 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" та керуючись ст.ст. 2-4, 7, 9-13, 17-19, 23, 76-82, 89, 92, 95, 133, 141, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського,1-Д, , № НОМЕР_4 , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.10.2017 року в розмірі 18136 (вісімнадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського,1-Д, , № НОМЕР_4 , МФО №305299), судовий збір в розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. 03 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 07.07.2021 року