Провадження №2/523/4603/21
У Х В А Л А

30.07.2021 року м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Кремер І.О., розглянувши матеріали цивільної справи № 523/13603/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежено. відповідальністю «ЕКВІФІН Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», за участю третьої особи без самостійних вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання кредитних договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», за участю третьої особи без самостійних вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання кредитних договорів недійсними.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя доходить висновку, що розгляд вказаного позову не підсудний Суворовському районному суду міста Одеси з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до Суворовського районного суду м. Одеси за місцем проживання позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) із вказаним позовом, позивач керувалася ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема вказувала, що даний позов подано як позов на захист прав споживача.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 та КЦС ВС у постанові № 640/2755/16-ц від 02.10.2019 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з даним позовом не є порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом), а є визнання кредитних договорів недійсними з тих підстав, що позивачем вони укладені не були.

А відтак, правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, розгляд даної справи має відбуватися за загальними правилами підсудності.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суддею, встановлено, що місцезнаходженням відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» є адреса: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. № 8, що знаходиться на території Голосіївського району м. Києва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що місцезнаходженням відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» є адреса: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. № 8, суддя приходить до переконання, що розгляд даних позовних вимог Суворовському районному суду м. Одеси не підсудний, а тому, з метою дотримання встановлених законом правил територіальної юрисдикції, дана цивільна справа підлягає передачі для розгляду до суду за місцем знаходження відповідачів Голосіївського районного суду міста Києва (03127, м. Київ, вул. Полкованика Потєхіна, буд. № 14А).

Керуючись ст.ст. 2, 27, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 523/13603/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», за участю третьої особи без самостійних вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання кредитних договорів недійсними передати за підсудністю для розгляду до Голосіївського районного суду міста Києва (03127, м. Київ, вул. Полкованика Потєхіна, буд. № 14А).

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер