Справа № 677/1630/20
Номер провадження 2/677/341/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кускової Т.В.

з участю секретаря Федченко Л.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області про перевірку на відповідність розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Конституції України, пункту 8 ст. 36 Кодексу законів про Працю , визнання незаконним відмови у наданні відпустки, визнання незаконним розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Красилівського міського голови Островської Ніли Василівни, щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасування розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк щодо звільнення з займаної посади та поновлення на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг),-

В с т а н о в и в :

Позивач зазначив, що 22 січня 2019 року між ним та Красилівською міською радою в особі міського голови Островської Н.В. було укладено Контракт, яким його було призначено на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування з 23 січня 2019 року по 23 січня 2022 року.

Згідно п.1 Загальних положень Контракту керівник зобов`язався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його діяльність згідно Положення, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а орган управління майном - Красилівська міська рада - зобов`язалася створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці, як керівнику.

На підставі укладеного Контракту 22.01.2019 року Красилівським міським головою Островською Н.В. було видано розпорядження № 14/2019-рк про призначення позивача на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування.

15.10.2019 року Красилівський міський голова Островська Н.В. видала розпорядження № 157/2019-рк "Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади", де вказано, що керуючись КЗпП України, ч.4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",п.п.б п.25 Контракту з керівником підприємства, що є у комунальній власності, від 22.01.2019 року, звільнити позивача 15.10.2019 року із займаної посади за одноразове грубе порушення законодавства чи обов`язків, передбачених Контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки.

Вказує, що Красилівська міська рада не зверталася до суду про відшкодування шкоди яку за словами Красилівської міської ради міського голови Островської Н.В. , завдав Красилівському територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) тому, що він як директор не порушував контракт та не міг завдати збитків Красилівському територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) так як не був розпорядником бюджетних коштів.

Вважає, що підстав застосовувати п.п б. п.25 Контракту від 22 січня 2019р. у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов`язків передбачених контрактом, в результаті чого для установи настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.) не було, так як жодного правового документа немає, щоб підтвердив би, що установа понесла, якісь збитки, тому застосовувати при звільненні п. 8 ст. 36 КЗпП.

Також Розпорядження 15.10.2019 р. №157/2019-рк не відповідає Кодексу Законів про працю України стаття 43, де чітко зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, може бути лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Звертаю увагу суду, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згоди надано не було.

Також вказує, що порушені його права, які передбачені в статті 43 Конституцією України. Кодексу Законів про працю України Статті 10. Колективний договір статті 22. Гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору статті 36. Підстави припинення трудового договору статті 40. Кодексу Законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статті 43. Адміністративному Кодексу України. Конвенції про права осіб з інвалідністю на працю, та іншим законам.

Крім цього зазначає, що особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами. На відміну від звичайних працівників, працівники - із інвалідністю, які недавно влаштувалися на роботу та ще не відпрацювали перших шість місяців на цьому підприємстві, можуть скористатися своїм правом піти в щорічну оплачувану відпустку повної тривалості ще до настання шестимісячного терміну їхньої безперервної роботи на цьому підприємстві, (ст.10 Закону України «Про відпустки»; далі - Закон №504).

Також стаття 45 Конституції України закріплює положення, згідно якого кожен, хто працює, має право на відпочинок.Статтею74 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах установами, підприємствами, організаціями незалежно від форм власності надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Позивачем було направлено звернення від 02.10.2019р. до Красилівської міської ради, міського голови Островської Н.В., з проханням надати відпустку, але в наданні відпустки було відмовлено, що свідчить лист від Красилівської міської ради від 08.10.2019р. №3100/08.10/19., а натомість було видано розпорядження 15.10.2019 р. №157/2019-рк.

З оскаржуваним розпорядженням вказує що він не ознайомлювався, .

Вважає, що Красилівським міським головою Островською Н.В. незаконно видано розпорядження № 157/2019-к від 15.10.2019 року, яким розірвано зі ним Контракт на підставі п.8 ст.36 КЗпП України з підстав, передбачених п.п. б п.25 Контракту (за одноразове грубе порушення законодавства чи обов`язків, передбачених Контрактом), в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки).

Просив суд провести перевірку на відповідність розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Конституції України, пункту 8 ст. 36 Кодексу законів про Працю, визнати незаконним відмову у наданні відпустки, визнати незаконним розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Красилівського міського голови Островської Ніли Василівни, щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасувати розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк щодо звільнення з займаної посади та поновлення на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

У відзиві на позов представник відповідача заперечив проти його задоволення, позовні вимоги не визнав. Зазначив, що підставою для звільнення позивача було невиконання ним умов, які були прописані в укладеному між позивачем та відповідачем контракту, за яким він був призначений на посаду начальника Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), оскільки в ході проведення перевірки було встановлено, що позивачем по справі, під час того як він займав посаду директора, видавались незаконні накази, перевіркою виявлено порушення в організації фінансово-господарської діяльності з боку позивача, а тому за результатами перевірки було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Також зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду, поновити відповідний строк у не просить, а тому просить суд застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві. Наголосили на тому, що позивача було звільнено саме з підстав одноразового грубого порушення контракту, а також що позивач пропустив строк на звернення до суду.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що розпорядженням міського голови від 15.10.2019 № 157/2019-рк на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України ( КЗпП України) ОСОБА_1 було звільнено із посади директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Відповідно до вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач видав вище зазначене розпорядження позивачу.

Однак, ОСОБА_1 відмовився від його отримання та ознайомлення про що є відмітка в розпорядженні та складено відповідний акт від 15 жовтня 2019 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили факт ознайомлення ОСОБА_1 з відповідним розпорядженням від 15.10.2019 року в приміщенні Красилівської міської ради шляхом його оголошення ОСОБА_1 , від отримання даного розпорядження позивач відмовився.

15.10.2019 року Красилівська міська рада Хмельницької області на адресу позивача направила цінним листом з описом копію розпорядження від 15.10.2019 № 157/2019-рк «Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» на 2 арк. в 1 прим, та копію акту від 15.10.2019 на 1 арк. в 1 прим.

Відповідно до накладної від 15.10.2019 сформованою Укрпоштою, вище зазначеному цінному листу присвоєно номер відправлення 554. На офіційному сайті Укрпошти за номером вказано відправлення зазначається, що 31.10.2019 о 12 год. 14 хв. відправлення вручено адресату.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відмова позивача від ознайомлення із наказом про звільнення, що зафіксована в установленому законом порядку, не свідчить про наявність в нього обставин, які об`єктивно перешкоджали б чи створювали труднощі для звернення до суду, така позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2018 року у справі № 537/515/17-ц.

В позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає коли саме йому було вручено розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» від № 157/2019-рк та в судовому засіданні заперечував щодо отримання ним оскаржуваного розпорядження, однак враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що розпорядження позивачем ОСОБА_1 отримано засобами поштового зв`язку 31 жовтня 2019 року, а ознайомлений він з ним 15.10.2019 року, тобто позивач звернувся до суду з порушенням ч. 1 ст. 233 КЗпП, який він не просить суд поновити.

Також судом встановлено, що розпорядженні «Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» від № 157/2019-рк вказано, що підставою для звільнення Позивача стала довідка перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності у Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красилівської міської об`єднаної громади за період з 01 січня по 31 серпня 2019 року.

Як слідує з Довідки перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності та дотримання вимог бюджетного законодавства в Красилівському територіальному центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красилівської міської об`єднаної територіальної громади за період з 01 січня по 31 серпня 2019 року від 13.09.2012 (Довідка). Відповідно до розділу «Штатна дисципліна. Оплата праці працівників та нарахування на заробітку плату» довідки зазначається, що перевіркою дотримання законодавства при нарахуванні та виплати працівникам допомоги, премій, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а також при нарахуванні та виплаті працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності встановлено, що відповідно до наказу директора територіального центру ОСОБА_1 від 12 серпня 2019 року № 22 було проведено преміювання працівників територіального центру за липень 2019 року. В тому числі директора ОСОБА_1 , що є порушенням:

вимог абзацу п`ятого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (із змінами) (далі - Постанова № 1298) та абзацу другого пункту 1.6 глави 1 Умов № 308/519, де зазначено, що преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня;

пункту 2.6. Положення про преміювання працівників Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), відповідно до якого преміювання керівних працівників територіального центру (директора) здійснюється з погодженням голови Красилівської міської ради;

пункту 17 Контракту з керівником установи, що є у комунальній власності від 22 січня 2019 року, укладеного Красилівською міською радою з ОСОБА_1 , згідно з яким за погодженням з Органом управління майном Керівнику за підсумками роботи за квартал, рік згідно з колективним договором (Положенням про преміювання) може виплачуватися премія за особливі досягнення у роботі, премія до державних і професійних свят та премія не нараховується у разі невиконання умов контракту.

Пункт 2.6. Положення про преміювання та п. 17 Контракту не відповідають вимогам Постанови № 1298 і Умовам № 308/519, а також зазначене Положення про преміювання, яке затверджене директором ОСОБА_1 , розроблено у відповідності до спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства охорони здоров`я України від 06 квітня 2001 року № 161/137, який втратив чинність на підставі спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519.

Відповідне порушення призвело до незаконного нарахування та виплат премії директору ОСОБА_1 на суму 4770,00 грн. та відповідно до зайвого перерахування внесків до бюджету на суму 1734,60 грн. (6000,00 грн. * 28,91 %).

Операцію з нарахування премії в бухгалтерському обліку відображено в меморіальному ордері № 5 «Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендії» за серпень 2019 року за дебетом субрахунку8011» Витрати на оплату праці», кредитом субрахунку 651 1 «Розрахунки із заробітної плати».

Порушення допущено директором ОСОБА_1 , яким видано відповідний наказ.

Внаслідок допущеного порушення територіальному центру завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 6504,60 грн.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

З врахуванням особливо контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 не є визначальною для припинення дії контракту, визначальним в даному випадку є сам факт порушення, а встановлена вина Керівника, лише додатково підтверджує законність розпорядження.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Зазначені правові висновки сформовані в постанові від 30.08.2018 року в справі №463/3091/15-ц.

Підпунктом «б» п. 25 Контракту передбачено, що керівник звільняється з посади, а цей контракт розривається з ініціативи міського голови ради до закінчення терміну його дії за таких умов: у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.)

Підписуючи Контракт ОСОБА_1 усвідомлював наслідки які настають в разі невиконання своїх обов`язків викладеними в контракті та погодився з умовами праці.

Умови припинення Контракту роз`яснено в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», де вказано, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначеними сторонами в контракті для його розірвання.

Щодо твердження позивача про погодження його звільнення з первинною профспілковою організацією суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Звільнення на цій підставі не потребує погодженню із профспілкою оскільки, поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника» не можна трактувати розширено.

Його значення розкрите в ч. 1 п. 4 ст. 36 КЗпП. Цією нормою до випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника віднесено тільки звільнення на підставах передбачених ст.ст. 40 і 41 КЗпП.

Верховний Суд України в постанові від 23.01.2013 у справі № 6-127цс12 зазначив, у зміст терміна «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» не потрапляє будь-яке інше звільнення, підстава якого не зазначена у ст.ст. 40 і 41 КЗпП, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, і в постанові ВСУ від 26.12.2012 у справі № 6-156цс12, рішенні ВСУ від 28.04.2010 у справі № 6-27028св09. Зазначені рішення ВСУ стосувалися спорів з приводу припинення трудового договору з працівниками на підставах передбачених контрактом, тобто відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 36 КЗпП.

Суди зазначили, що такі спори не є спорами, пов`язаними із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому норми ч. 3 ст. 40 КЗпП на ці правовідносини не поширюються.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року №12-рп/98 щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 Кодексі законів про працю України (далі - КЗпП України) акцентовано увагу на те, що незважаючи на ці (які містить ст.9 КЗпП України) та інші застереження, що містяться у КЗпП України та інших актах трудового законодавства України і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору, тощо.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Позивачем не надано належних та достовірних доказів не законності звільнення його з посади директора Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Щодо незаконності дій під час відмови в наданні відпустки суд зазначає наступне.

Право на відпочинок працівників гарантовано ст.. 45 Конституції України, а реалізується воно відповідно до КЗпП України, Закону України «Про відпустки» та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустку мають громадяни України, а також іноземні громадяни й особи без громадянства, які працюють в Україні і перебувають у трудових відносинах з підприємством незалежно від його форми власності та виду діяльності. Право на відпустку мають і особи, які працюють у фізичної особи за трудовим договором.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше, як 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, а частиною 3 цієї статті передбачено, що для деяких категорій працівників законодавством України може бути встановлена інша тривалість щорічної основної відпустки.

Статтею 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на ім`я Красилівського міського голови було написано заяву, про надання частини щорічної основної відпустки на 14 календарних днів, з 18.10.2019 року по 31.10.2019 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Заява датована 02.10.2019 роком, однак доказів того коли саме позивачем була надана ця заяву на підпис, позивачем суду не наданою (а.с. 16).

На вказану заяву листом від 08.10.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в погодженні частини щорічної основної відпустки на 14 календарних днів, з 18.10.2019 року по 31.10.20219 року в зв`язку з ситуацією, що виникла в Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування та врахуванням розпорядження від 07.10.2019 року №155/2019 рк «про проведення службового розслідування з розгляду заяви ОСОБА_9 », тобто до повного з`ясування фактів зникнення майна установи (пральна машина, мішок цукру, стійка для вазонів) та до завершення проведення службового розслідування по заяві ОСОБА_9 .

Узгодження відпустки за своєю суттю це досягнення згоди на вирішення одного питання з обох боків: працівника і керівника, що діє від імені роботодавця.

Якщо написання заяви - це дія, що засвідчує намір однієї сторони (працівника), то видача повноважним керівником наказу про надання відпустки строком, що вимагає працівник - це втілена в письмову форму згода другої сторони (керівника).

Статтями 139 і 140 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Таким чином на підставі аналізу вищевказаних правових норм, вважає, що позивач ОСОБА_1 не зважаючи на наявність у нього права на отримання частини щорічної основної за відпрацьований час, був зобов`язаний, відповідно до вимог трудового законодавства, Положення, Правил внутрішнього трудового розпорядку та Контракту, всі свої дії щодо надання відпустки попередньо узгоджувати із своїм керівництвом, а не ставити керівництво перед фактом з приводу наявності у нього того чи іншого наміру щодо отримання відпустки, виходячи виключно із особистих міркувань та не враховуючи інтереси підприємства. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 хоч і датована 02.10.2019 року, доказів її реєстрації саме в період з 02.10.2019 року суду не надано, а в надані відпустки позивачу відмовлено 08.10.2019 в зв`язку з проведенням службового розслідування на підприємстві, директором якого по контракту був на той час ОСОБА_1 .

Відтак, є обґрунтованою відмова заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Слободенюк М. щодо непогодженням в наданні ОСОБА_1 частини відпустки з огляду на вказані норми права і розпорядження від 07.10.2019 року №155/2019 рк «про проведення службового розслідування з розгляду заяви ОСОБА_9 », тобто до повного з`ясування фактів зникнення майна установи (пральна машина, мішок цукру, стійка для вазонів) та до завершення проведення службового розслідування по заяві ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п.8 ст.36 КЗпП України та відмова в наданні відпустки відбулись з дотриманням вимог чинного законодавства та положень контракту, жодних порушень зі сторони відповідача судом не встановлено, а тому саме з підстав відсутності в діях відповідача порушення норм чинного законодавства суд відмовляє в задоволенні позову.

Таким чином, правові підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення позивача на роботі, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 36, 40, 41, 42, 49-2, 235 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263 265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області про перевірку на відповідність розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Конституції України, пункту 8 ст. 36 Кодексу законів про Працю , визнання незаконним відмови у наданні відпустки, визнання незаконним розпорядження від 15.10.2019 року № 157/2019-рк Красилівського міського голови Островської Ніли Василівни, щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасування розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк щодо звільнення з займаної посади та поновлення на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кускова