Справа № 127/921/20
Провадження № 2/127/121/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Позов мотивовано тим, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.04.2001 року. З 24.03.2017 року він перебував у зоні проведення антитерористичної операції, де у нього трапився крововилив у мозок інсульт. В результаті чого 20.09.2017 року позивачу встановлено 1-у «А» групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. За одержане захворювання позивачу була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка становила 640 000,00 грн. Позивач вважає, що дана одноразова грошова допомога є його особистою приватною власністю.
Для отримання вищевказаної одноразової допомоги 26.10.2017 року від імені позивача на ім`я відповідачки була видана довіреність на підставі якої остання вчиняла від імені позивача правочини та отримувала належні йому кошти. Яким чином розпорядилася коштами ОСОБА_6 наразі невідомо, проте позивачу ці кошти не надавалися і на його лікування чи реабілітацію не витрачалися. Разом з тим позивач в силу свого захворювання потребує постійного догляду та посиленого спеціалізованого лікування для відновлення можливості рухатися та говорити. Для цього необхідно залучати спеціалістів-фізіотерапевтів, масажистів, логопедів та інших фахівців. На даний час шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, і вони з березня-квітня 2018 року разом не прожиають. За позивачем здійснює нагляд його мати ОСОБА_7 .
Таким чином, позивач вважає, що з 01 квітня 2018 року ОСОБА_2 повинна була повернути позивачу усі отримані нею та належні йому кошти, тим не менше вона безпідставно заволоділа належними позивачу коштами в сумі 640 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 640 000, 00 грн.
Ухвалою суду від 24.01.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
На адресу відповідачки судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які нею отримані.
У ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_3 було подано клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки, одночасно у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/29550/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Таким чином, дані позова взаємопов`язанні між собою, так як стосуються спільного майна подружжя, а тому, необхідно визначити право власності кожного із сторін та відповідно їх права на предмет спору.
Ухвалою суду від 09.06.2020 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів зупинено.

У зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження по справі 11.01.2021 року провадження по справі поновлено.

17.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить суд відмовити в задоволенні позову, у зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю. Додатково представник відповідача зазначає, що Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/29550/19 встановлено факт перебування у шлюбі позивача та відповідачки на момент отримання коштів, які є предметом даного спору та зафіксовано право спільної сумісної власності кожного з подружжя на набуте за час шлюбу майно. В даному провадженні позивач не висував позовною вимогою визнання права особистої власності на кошти, отриманні відповідачкою на його лікування у розмірі 640 000,00 грн. Також, відповідачка не заперечує факту отримання одноразової грошової допомоги, і зазначила, що дані кошти витрачалися на лікування позивача у Києві та його реабілітацію, на потреби сім`ї, так як остання тривалий час не працювала через догляд за чоловіком, а також, на купівлю автомобіля та квартири.
Ухвалою суду від 17.02.2021 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2017 року у ОСОБА_4 під час перебування в зоні проведення антитерористичної операції стався інсульт.
Як вбачається з Посвідчення Серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 є інвалідом 1-ї групи і має право на пільги, встановлені законодаством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.4).
Згідно Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_4 встановлено 1-у групу інвалідності внаслідок війни, терміном дії - довічно (а.с.4).
Відповідно до Свідоцтва про хворобу № Д-252 ОСОБА_4 за даними медичної книжки з в/ч НОМЕР_3 перебував під наглядом з квітня 2016 року. При зарахуванні на службу проходив медогляд ВЛК, діагноз «Сечо-сольови діатез», визнаний придатним до військової служби. Стан погіршився раптово, 24.03.2017 року. коли перебував на службі на блокпосту поблизу с. Олексієвка, відчув сильний головний біль, слабкість в правих кінцівках, втратив свідомість, відмічались судомні напади, доставлений в Новоайдарське РТМО з діагнозом: ГПМК за геморагічним типом, різко виражений правобічний геміпарез, церебральна кома І ст. Після надання медичної допомоги, гелікоптером доставлений до ВМКЦ Пн.Р (м. Харків) у важкому стані, рівень свідомості II ступеня, перебував на ШВЛ. Хворому постановлено діагноз: «Гостре порушення мозкового кровообігу по гемарогічному типу з 24.03.2017 року з формуванням медіальної інсульт-гематоми в ділянці стовбура, таламуса, скроневої долі зліва з проривом у ІV шлуночок». 25.03.2017 виконана трахеотомія. Після проведеного лікування відмічалась позитивна динаміка, рівень свідомості оглушення. 05.04.2017 року реанімобілем був доставлений в Центральний госпіталь МВС м. Києва, де проходив курс медикаментозної відновлюючої терапії, 24.04.2017 видалено трахеостомічна трубка. З 29.05.2017 року переведений в неврологічне відділення № 5 ВПНЛ ім. Ющенка, оглянутий професором ОСОБА_8 .. Після проведеного реабілітаційного лікування з покращенням виписаний на амбулаторне лікування, отримує нейротропну терапію. Направлений на ВЛК для визначення придатності до подальшої служби в зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я. Обстежений стаціонарно в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області». Вважає себе до подальшої служби непридатним. ОСОБА_4 постанволений діагноз гостре порушення мозкового кровообігу (24.03.2017) по геморагічному типу, гематома в ділянці стовбура, таламуса, скроневої долі зліва з проривом в ІV шлуночку. Легкий когнітивний розлад. Правостороння нейросенсорна приглуховатість, із сприйняттям шепітної мови на відстані 4 метрів на праве вухо. Ангіопатія сітківки. Захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 6).
Довіреністю НМА № 126698 від 26.10.2017 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженями в усіх підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності, галузевої належності підпорядкування, в тому числі отримувати, набувати належне йому майно, грошові кошти, соціальні допомоги, цінні папери, включаючи грошові суми, страхові відшкодування, пенсійні та соціальні виплати, користуватися та розпоряджатися належними йому рахунками, коштами та цінними паперами (а.с.129).

Відповідно до Постанови КМ України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвлідності військовосліжбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи.
Як вбачається з Листа № 50/08/32-3120 від 20.12.2019 року, виданим Військовою частиною НОМЕР_3 ОСОБА_4 було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу по видатковому касовому ордеру від 13.12.2017 року № 312, яка отримана дружиною ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 26.10.2017 року НМА № 126698, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осібна дату встановлення інвалідності в сумі 640 000,00 грн. (а.с.5).

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала факту отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 640 000,00 грн., яка була призначена ОСОБА_4 , на підставі довіреності, у той час коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Додатково зазначила, що з позивачем вони перебували у шлюбі з 2001 року, однак, з часом їхні відносини погіршились через втручання матері позивача у їхнє спільне життя з позивачем, і вона була змушена звернутись з позовом до суду про розірвання шлюбу. Сторони спільно не проживають з літа 2018 року. Після отриманої травми ОСОБА_4 перебував у критичному стані, потребував лікування. Оскільки, значних коштів у сім`ї не було, вона була змушена брати у займ кошти для його лікування, які з часом вона повертала позичальникам. Також, за частину отриманих коштів для потреб сім`ї та для забезпечення покращення житлових умов та транспортування позивача був куплений автомобіль та квартира, оскільки, позивач потребував постійного нагляду лікарів, а оскільки, сім`я проживала за межами м.Вінниці, це створювало суттєві незручності для його транспортування. Відповідачка у період лікування постійно перебувала з позивачем, лікувала його, забезпечувала продуктами харчування та ліками, організовувала поїздки до Києва для його реабілітацію, та оплачувала їх. У зв`язку з тим, що позивач потребував постійного нагляду, остання була змушана звільнитися з роботи та постійно доглядати позивача.

Відповідачка подала до суду ряд доказів, та просила поновити процесуальний строк для їх подачі. Протокольною ухвалою суду процесуальний строк для подання доказів та виклик свідків був поновлено відповідачці.

На підтвердження вищевказаного, відповідачка надала виписку з АТ «Приватбанка» про зняття коштів на лікування позивача у м.Києві (а.с.91-92).

Також, як вбачається Епікризу ОСОБА_4 останній перебував на на лікуванні в неврологічному відділенні цероброваскуляторної патології № 5 ВОПНЛ ім.акад. О.І.Ющенка з 11.06.2018 року по 27.06.2018 року. В результаті проведеного лікування загальний стан хворого значно покращився. Хворий з поліпшенням виписаний додому. Працездатність стійко втрачена (а.с.133).

Згідно Довідки № 40/31-720 від 10.04.2017 року, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону м.Харків з 24.03.2017 року по 05.04.2017 року в нейрохірургічному відділенні. Для подальшого лікування переведений до госпіталю МВС м.Київ (а.с. 132).

Також, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 05.04.2017 року по 29.05.2017 року та 29.05.2017 року по 29.06.2017 року, що підтверджується Довідками № 135 та № 104 про тимчасову непрацездатність (а.с.134-135).

ОСОБА_2 повідомила суду, що інших доказів, які б свідчили про витрату коштів на лікування ОСОБА_4 у неї відсутні, оскільки, на час його лікування вони перебували у шлюбі, спору стосовно безпідставно набутих коштів та їх розтрати не було. Таким чином, відповідні чеки та квитанції не збереглися, тому що вона їх не зберігала.

Судом встановлено, що сторони спору фактично не проживають разом з квітня 2018 року. А шлюб між ними був розірвано на підставі Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2019 року (а.с.7).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У свою чергу, як вбачається з Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, а саме:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м, та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу автомобіля марки (моделі) SKODA FABIA, тип загальний легковий хетчбек-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку транспортного засобу автомобіля марки (моделі) SKODA FABIA, тип загальний легковий хетчбек-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 . В іншій частині вимог зустрічного позову відмовлено (а.с.71-77).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.12.2020 року апеляційну скаргу представника відповідача - позивача ОСОБА_4 - адвоката Никитюка О.І. залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Таким чином, суд звертає увагу, під час розгляду цивільної справи № 127/29550/19 позивачем окремою позовною вимогою стосовно належності йому призначеної одноразової грошової допомоги у розмірі 640 000,00 грн. на праві особистої приватної власності не ставилося.
Також в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що вона є матір`ю позивача. Позивача доглядає з 09.07.2018 року, коли відповідачка ОСОБА_2 привезла її сина в с.Вендичани. Зазначила, що кілька разів їздила разом з позивачем на лікування, яке повністю оплачувалось за рахунок держави. Вказала, що починаючи з моменту отримання травми позивача, відповідачка не працювала, так як він потребував сторонньої допомоги. Відповідачка надавала свідку кошти для перебування разом з позивачем на лікуванні, однак, точної суми зазначити не могла.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою відповідачки. Після трагедія, яка сталася з позивачем відповідачка одразу поїхала у Харків і перебувала разом з ним під час лікування. На лікування позивача ОСОБА_2 у свідка позичила кошти у розмірі 10 000,00 грн., які з часом повернула. Відповідачка постійно займалася позивачем, лікувала його, забезпечувала приїзд додому масажистів та реабілітологів. Мати позивача приїжала до них періодично.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що був колегою та товаришем позивача. Після трегедії відповідачка одразу поїхала в Харків. Свідок 2-3 рази на місяць приїжав до позивача навідати його. В лікарні мати не було. Одразу після проведеного лікування стан позивача покращився. Відповідачка постійно була поруч з позивачем, купувала продукти, ліки. Відносно купівлі автомобіля зазначив, що дійсно старий автомобіль був у поганому стані, тому існувала необхідність у його заміні. Кошти у свідка відповідачка не позичала.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що одноразова грошова допомога виплачена позивачу є страховою виплатою, і належить останньому на праві особистої приватої власності, однак будь-яких доказів на підтвердження даного факту суду не надав.

Нормами ч. 1-3 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Підстави та порядок призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям регламентовано нормами ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Зокрема, п. 3 ч. 2 ст. 21-4 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Зазначена грошова допомога, виходячи з системного аналізу діючого законодавства «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та сімейного законодавства, з урахуванням природи походження цієї грошової допомоги - є видом соціального захисту війсковослужбовців, з метою задоволення їх особистих матеріальних потреб у разі суттєвої і невідворотної втрати здоров`я, та призначається кожному військовослужбовцю окремо, що визначає індивідуалізацію виплати такої допомоги.

Отже, одноразова грошова допомога, що виплачена ОСОБА_4 за своєю природою та призначенням не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності, в розумінні ч.2 ст.61 СК України, та є особистою приватною власністю позивача.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачки безпідставно набуті кошти у розмірі 640 000,00 грн. Однак, при розгляді справи представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про належність одноразової крошової виплати у розмірі 640 000,00 грн. позивачу на праві особистої приватної власності, а також позивач у позовній заяві не просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на вишщевказані кошти.У свою чергу, в матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які б свідчили про безпідставність набутих коштів в розмірі 640 000,00 грн. відповідечем та їх витрата не на лікування позивача.

Обираючи спосіб захисту права, позивач виходив з вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України з якої слідує, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Правовою підставою може бути договір сторін, безпосередній припис закону тощо.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Судом встановлено, що одноразова грошова допомога нарахована та виплачена по видатковому касовому ордеру від 13.12.2017 року № 312 ОСОБА_2 на підставі довіреності від 26.10.2017 року НМА № 126698 у розмірі 640 000,00 грн. Дана довіреність сторонами не оспорювалась, не скасовувалась, а тому суд не вбачає підстав для визнання безпідставно отриманих вищезазначених коштів відповідачкою ОСОБА_2 . Судом не встановлено, що видаючи довіреність на ім`я ОСОБА_2 позивач не усвідомлював значення своїх дій, не керував ними чи був недієздатним.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустими доказами безпідставність отриманих коштів у розмірі 640 000,00 грн. відповідачкою ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять доказів недійсності довіреності на підставі якої видано кошти, а тому, неможливо застосувати до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. У свою чергу, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 отримала одноразову грошову допомогу у сумі 640 000,00 грн. правомірно, доказів протилежного суду не надано. Кошти витрачались на лікування позивача, що встановлено в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями сторін по справі та свідків, однак, точну витрачену суму суд позбавлений можливості встановити. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги позивача задоленню не підлягають, у зв`язку з обранням невірного спосу захисту останнім своїх порушених прав.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, на підставі п.9 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір», судові витрати щодо сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись сст.ст.1212 ЦК України, ст.ст. 4,13,19,76-81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 57,60 СК України, Постанови КМ України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвлідності військовосліжбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 15.07.2021 року.

Суддя: