Справа № 523/7418/21
Провадження №2/523/3553/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"02" липня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.,

за участю секретаря - Нестеренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В інтересах та від імені ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, звернувся адвокат Сулаков Олексій Павлович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачу на праві власності належать 19/50 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на зазначену частину домоволодіння зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за ОСОБА_3 , яка згідно рішення суду про внесення змін до актового запису про народження змінила своє прізвище та по батькові на ОСОБА_1 . Разом з позивачем у вказаному домоволодінні зареєстрована її онука ОСОБА_2 , яка з 2004 року в будинку не проживає та не бере участі в його утриманні. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачу в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 27 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та адвокат Сулаков Олексій Павлович не з`явились, разом з цим, представник позивача звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання у відсутність сторони позивача, в заяві зазначив, про підтримку позовних вимог, а також, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_2 , у судові засідання також не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась у встановленому законом порядку, а саме: шляхом направлення судових повісток з повідомленням за адресою місця реєстрації. На адресу суду повернулись повідомлення про не вручення судових повісток з відміткою працівника поштового зв`язку «за вказаною адресою відсутній» (а.с.36,39). Причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення слухання справи або відзив на позов до суду не надходило.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 02 липня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 19.09.1997 року посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі зі № 8-3033 ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар 19/50 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відмітки на звороті, Договір зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за ОСОБА_3 під № 5631 стр149 кн.35 (а.с.8).

Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23.11.2020 року вих. № 5093-10/348-76, зазначено, що станом на 31.12.2012 року, право власності на 19/50 частин будинковолодіння під АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 . Дата реєстрації: 13.10.1997 року (запис в реєстровій книзі 35 на сторінці 149. р.№5631) (а.с.9).

Судом також, встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 06.03.2000 року (справа №2-514/2000) встановлена неправильність в записі акту про народження заявника ОСОБА_3 № 15 від 09.08.1946 року, встановлено факт родинних відносин заявника з батьком ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_6 . Зобов`язано органи РАЦС внести зміни до актового запису про народження № 15 від 09.08.1946 року, встановлено факт дійсного побатькові заявника - ОСОБА_1 (а.с.18-20).

Згідно свідоцтва про народження (повторно) виданого в тому, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 15. Свідоцтво про народження видане виконком Роздольнянської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 07.07.2003 року, свідоцтво серія № НОМЕР_1 (а.с.22).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 01.08.2001 року, актовий запис № 146. Прізвища дружини після розірвання шлюбу: ОСОБА_9 (а.с.21).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 19/50 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Договору дарування.

Позивач зазначає, що в її будинку зареєстрована, однак, з 2004 року не проживає її онука відповідач у справі ОСОБА_2 , яка постійно проживає в державі Ізраїль у м. Хайфа, та не може в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку через велику відстань між містами, карантинними обмеженнями викликаними пандемією.

На підтвердження зазначених обставин судом досліджуються наступні докази.

Згідно копії паспарту (переклад на українську мову з англійської та івриту виконано перекладачем Передереєвою Н.В. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Ізраїлю, місце народження СРСР, паспорт виданий у: м. Хайфа (а.с.14).

Відповідно до Актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.06.2019 року, 24.07.2020 року та 08.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з квітня 2004 року, акти засвідчені начальником КРЕП Іордановим Ю.І (а.с.23-25).

Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю за адресою проживання (а.с. 36,39).

Враховуючи, що будинок є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, судом не встановлено наміру відповідача на проживання за адресою місця реєстрації, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_2 не проживає в зазначеному будинку, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником будинку не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаному будинку порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратила право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 319,405 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.07.2021.

Суддя: