Справа № 308/4092/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

за участю секретаря БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/4092/20 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 16 жовтня 2020 року, головуюча суддя Сарай А.І., -

встановив:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) 23.04.2020 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 і мотивувало його таким.

16.05.2017 на дорозі М06 Київ - Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Fiat», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , і «Daewoo», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі були пошкоджені. Винним у ДТП є ОСОБА_1 , якого постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017 у справі № 308/4711/17 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого як власника наземного транспортного засобу була застрахована, що підтверджується полісом № АЕ/7877303, така відповідальність винуватця ДТП застрахована не була.

Потерпілий ОСОБА_2 23.06.2017 подав до МТСБУ повідомлення про ДТП і заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі Звіту про оцінку від 23.05.2017 № 041/05/17, наказу від 21.09.2017 № 8602 і довідки від 23.08.2017 № 1 потерпілому було виплачене страхове відшкодування в сумі 22918,02 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 38 п. 38.2., ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права МТСБУ, яке виплатило потерпілому страхове відшкодування, вимагати відшкодування в повному обсязі сплаченого з водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 22918,02 грн в порядку регресу та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його безпідставності та недоведеності, оскільки постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності скасована апеляційним судом, тому доказів вини відповідача в ДТП, на які посилався позивач, немає, а відтак немає й підстав для стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування.

Позивач МТСБУ не погодився із рішенням суду як із незаконним і необґрунтованим. Доводи апеляції зводяться до того, що незважаючи на скасування апеляційним судом постанови місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суд не був обмежений у праві та можливості самостійно в рамках розгляду спору встановити наявність чи відсутність вини водія ОСОБА_1 в ДТП. В тому числі, суд міг врахувати відомості і пояснення про фактичні обставини ДТП, зафіксовані в постанові апеляційного суду. Рішення суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення ДТП є не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_1 вказує на законність рішення суду першої інстанції та зазначає, що оскільки позивачем не надані докази його вини в ДТП, то він не довів наявності в нього права зворотної вимоги до відповідача в порядку ст. 1191 ч. 1 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача адвоката Сечка С.В., який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_1 , який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 212 ЦПК України, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 308/4711/17 про адміністративне правопорушення, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього; апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України).

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом, конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що 16.05.2017 на дорозі М06 Київ - Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Fiat», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , і «Daewoo», д/н НОМЕР_2 , яким керував власник ОСОБА_2 , у результаті ДТП автомобілі були пошкоджені (а.с. 4).

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017 у справі № 308/4711/17 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с. 5).

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу не була застрахована, потерпілий ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 33, 35, ст. 41 п. 41.1. пп. а) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про страховий випадок і подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 6, 7).

Звітом від 23.05.2017 № 041/05/17 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Daewoo», д/н НОМЕР_2 , склала 27501,63 грн (а.с. 9-19). На підставі наказу від 21.09.2017 № 8602 і довідки від 23.08.2017 № 1 потерпілому ОСОБА_2 було 22.09.2017 виплачене страхове відшкодування в сумі 22918,02 грн (а.с. 20-22).

Ґрунтуючись на цих фактах і обставинах (підставах позову), виходячи з правил, установлених ст. 1166, ст. 1191 ч. 1 ЦК України, ст. 38 п. 38.2. пп. 38.2.1., ст. 41 п. 41.1. пп. а) Закону № 1961-IV про те, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, МТСБУ пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення 22918,02 грн у порядку регресу (а.с. 1-2).

Відповідно до положень ст. 77 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, ст. 83 ч.ч. 1, 2, 4, 8, ст. 84 ч. 1, ст. 175 ч. 3 п.п. 5, 8, ст. 177 ч.ч. 1, 3, 5 ЦПК України:

предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

позивач повинен подати до суду разом із позовною заявою всі докази, якими підтверджуються підстави та вимоги позову, а в разі неможливості подання доказів внаслідок наявності для цього об`єктивних перешкод повинен повідомити про це суд і вправі заявити клопотання про витребування доказів;

у заяві позивач повинен навести її обґрунтування із зазначенням доказів, що підтверджують підстави позову;

докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 надав суду копію постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 19.01.2018 у справі № 308/4711/17 про адміністративне правопорушення, якою постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017 скасовано, матеріали справи про адміністративне правопорушення повернуто Управлінню патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП ГУ НП в Закарпатській області для належного оформлення (а.с. 41-42). У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на відсутність підстав для задоволення позову внаслідок скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с. 40).

Зі змісту постанови апеляційного суду випливає, що свою вину у вчиненні ДТП ОСОБА_1 заперечував, вказував на відсутність доказів такої, просив закрити справу через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Аналогічна позиція ОСОБА_1 зафіксована і в матеріалах одержаної апеляційним судом справи № 308/4711/17 про адміністративне правопорушення.

Отже, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017, яка слугувала підставою для позову як така, що нею встановлювалася вина ОСОБА_1 у ДТП, було скасовано більш ніж за два роки до пред`явлення позову про стягнення коштів у порядку регресу. Будь-яких підстав вважати, що у позивача були перешкоди у своєчасному з`ясуванні цієї істотної обставини, немає, не було вказано на такі і під час апеляційного розгляду справи.

Розгляд цивільної справи по суті належить до компетенції суду першої інстанції та є його обов`язком, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати підстави позову, змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не вправі виходити за межі підстав і вимог позову (ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст.ст. 43, 49, 184, 352, ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 368 ч. 1 ЦПК України). Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, відповідно до закону, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін.

Відтак позивач вільно реалізуючи свої цивільні та процесуальні права визначив підстави позову та предмет доказування і саме з цих підстав просив задовольнити позов. Належна реалізація відповідачем права на захист від позову можлива на призначеній для розгляду справи по суті стадії процесу - під час розгляду справи судом першої інстанції. Відповідач згідно із процесуальним законом реалізував своє право на захист від позову виходячи з тих підстав, із яких позов був пред`явлений, на цій стадії цивільного процесу.

Міркування позивача в апеляції про те, що суд першої інстанції не був обмежений у праві та можливості самостійно встановити наявність чи відсутність вини водія ОСОБА_1 у ДТП, міг врахувати відомості і пояснення про фактичні обставини ДТП, зафіксовані в постанові апеляційного суду, оскільки рішення суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності внаслідок вчинення ДТП є не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди, а також позиція про те, що і апеляційний суд під час розгляду справи може діяти аналогічним чином, суперечать встановленим законом правилам цивільного процесу і не можуть бути враховані.

Встановлення вини ОСОБА_1 у ДТП з інших, аніж були наведені в позовній заяві, підстав, виходить за межі підстав пред`явленого позову, є новим предметом доказування, на підставі нових доказів. Щодо такого нового предмета доказування відсутнє обґрунтування, яке було б подане в передбачений законом спосіб. У разі дій у такий спосіб суд фактично всупереч закону на власний розсуд, самостійно визначав би підстави позову та предмет доказування, судом були б порушені права відповідача на захист від позову тощо. Зрештою, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що справа № 308/4711/17 про адміністративне правопорушення, яку після скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017 було повернуто органу поліції для належного оформлення, не була розглянута і вирішена по суті та не надходила до суду для розгляду, тож дії суду зі встановлення в цивільному процесі вини ОСОБА_1 у ДТП означали б неправомірне втручання в порядку цивільного судочинства у справу про адміністративне правопорушення, у повноваження суду, якому належить розглянути питання в порядку КУпАП.

З огляду на викладене, ключова підстава, що надавала б право МТСБУ вимагати стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування (вина у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди), не встановлена, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення позову, з тих підстав, із яких позов був пред`явлений, він не був доведений. За встановлених у справі обставин суд першої інстанції не мав права вирішувати справу з інших, аніж ті, що були вказані в заяві, підстав, не має передбачених для цього законом підстав і апеляційний суд. Питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 у ДТП, з якої виник спір, наразі не вирішене встановленим законом порядком.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вирішив справу з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовив у позові, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 29 липня 2021 року.

Судді