Єдиний унікальний номер 225/4626/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/1582/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Папоян В.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 225/4626/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2018 року (суддя Качаленко Є.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області, текст повного судового рішення складено 26 жовтня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі ПАТ «Український Бізнес Банк») звернулося до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 18.12.2012 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КЗИПФ/1007628.1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 4 000 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних з кінцевим терміном повернення до 16.12.2022 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24.07.2015 року має заборгованість за кредитом на загальну суму 4 676 211 грн 73 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 816 513 грн 75 коп., заборгованості за процентами у сумі 859 697 грн 98 коп. Позивач не має можливості надати суду примірник Кредитного договору з додатковими угодами щодо нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов`язань у зв`язку з тим, що вказані документи знаходяться в приміщенні головного офісу банку за адресою: м. Донецьк,вул. Артема, 25, тобто в населеному пункті, де здійснюється АТО. Враховуючи те, що відповідач своїх зобов`язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витребувати у відповідача кредитний договір № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року, договори забезпечення виконань кредитних зобов`язань, докази сплати платежів в рахунок погашення заборгованості, та всі документи, пов`язані з виконанням кредитного договору.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Український Бізнес Банк» відмовлено.

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 17 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Український Бізнес Банк» відхилив, а рішення суду першої інстанції від 13 жовтня 2015 року залишив без змін.

Після чого, ПАТ «Український Бізнес Банк» подало касаційну скаргу на судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, яка постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року задоволена частково. Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована, зокрема тим, що при оцінці доказів судами не враховано, що банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2018 року позов ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4 676 211,73 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 816 513,75 грн, заборгованості за процентами в сумі 859 697,98 грн.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ухвалою цього ж суду від 29 квітня 2021 року залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 квітня 2021 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, задоволена заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому листі.

На заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи здійснено за відсутності належним чином повідомленого відповідача. Так, надіслання повісток за адресою АДРЕСА_1 судом не підтверджує обізнаність особи про судові засідання, адже за вказаною адресою ОСОБА_1 проживав станом на 2016 рік протягом короткого часу. З серпня 2017 року він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в орендованій квартирі, що підтверджується договором оренди від 05.08.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В свою чергу, оголошення на офіційному сайті судової влади опубліковано 18 жовтня 2018 року, тобто менш ніж за десять днів до проведення судового засідання 25.10.2018 року. Також вказує, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року, а виписка з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 17.12.2012 року по 31.07.2015 року, на думку скаржника, не є належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором. Позивачем також не було надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за спірним кредитним договором. Отже, існування правовідносин з надання кредиту саме за такими умовами, як стверджує позивач, не доведено доказами. За відсутності самого кредитного договору судом не було перевірено чи дійсно рахунок № НОМЕР_1 було відкрито саме на підставі кредитного договору № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року, укладеного з ОСОБА_1 . Посилання позивача на те, що проведення антитерористичної операції на сході України є загальновідомим фактом та не потребує доказування не звільняє позивача від доказування факту укладення між сторонами кредитного договору в письмовій формі та досягнутих між сторонами умов договору. Крім того, звертає увагу, що позов було подано 07.08.2015 року - ще під час дії договору, судячи з доводів Банку. Але в позовній заяві Банк жодним чином не обґрунтував, чому саме просить стягнути більше 4 000 000 млн., які нібито позичав, за сім років до строку останньої виплати згідно цього договору. Також зазначає, що частину 2 статті 1050 ЦК України неможливо застосувати до даних правовідносин, за відсутності договору, тому що суд був позбавлений можливості перевірити чи справді в договорі існує умова про можливість дострокового повернення частини позики.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Представники відповідача ОСОБА_1 адвокати Гончар А.С. та Степенко С.Г. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Познякова В.І. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника товариства.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач позбавлений можливості надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов`язань (договори іпотеки/застави/поруки тощо) у зв`язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року за № 405/2014.

Указом Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 року уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Згідно Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» з 14.00 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях.

Позивачем надана заява про вчинення кримінального правопорушення, витяг з кримінального провадження № 0000287, що доводить факт неможливості надання позивачем примірнику кредитного договору, оскільки існує кримінальне провадження, порушене за фактом незаконного заволодіння майном, коштами та документами банку в приміщенні головного офісу за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто за адресою, що знаходиться в районі проведення антитерористичної операції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції встановив, що позивач в силу зазначених причин позбавлений можливості надати на підтвердження своїх вимог примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов`язань.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема наявність між банком та відповідачем кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 18 грудня 2012 року, обставини видачі кредитних коштів відповідачу в розмірі 4 000 000 грн строком до 16 грудня 2022 року зі сплатою 18% річних, внесення позичальником платежів на погашення кредиту, неналежність виконання кредитних зобов`язань боржником, позивач посилається на виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , роздруківку з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» та довідку про заборгованість станом на 24 липня 2015 року.

Згідно роздруківці з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», яка підтверджує факт наявності на обліку в банку кредитного договору №КЗИПФ/1007628.1, відповідно до якого 18.12.2012 відповідач ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) отримав кредит (VIP-Кредит ФЛ-Недвижимость в кредит) у сумі 4 000 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 16.12.2022 року.

Відповідно до Інформаційної довідки 60162921 від 30.05.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за об`єктом АДРЕСА_3 зареєстровано обтяження іпотекою (р.н..12.2012) на підставі Договору іпотеки, 7419, 26.12.2012, Іпотекодержатель ПАТ «Український бізнес банк», майновий поручитель ОСОБА_2 , де розмір основного зобов`язання 4 000 000 грн, строк виконання 16.12.2022 додаткові дані «Зі сплатою 18% річних на умовах викладених у кредитному договорі №КЗИПФ/100768.1 від 18.12.2012 року та усіх додаткових угод».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зазначена інформаційна довідка у сукупності з іншими доказами підтверджує факт укладання банком кредитного договору з переліченими умовами, а також факт укладення договору іпотеки для забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а також вважав доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору, оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24.07.2015 року має заборгованість за кредитом на загальну суму 4 676 211,73 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 вищезазначеної статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції 25 жовтня 2018 року розглянуто справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача.

Так, згідно з пунктом 19 Перехідних положень ЦПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Частиною 1 статті 1? Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» передбачено, що, суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Як передбачено частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи випливає, що оголошення про виклик у суд відповідача на судове засідання, призначене на 25.10.2018 року о 09-00, розміщено на сайті Дзержинського міського суду Донецької області 18 жовтня 2018 року, тобто менш ніж за десять днів до проведення судового засідання. (т.2 а. с. 14-15)

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку, встановленому ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання, що є підставою для скасування судового рішення та ухваленням нового рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги по суті позовних вимог слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема наявність між банком та ОСОБА_1 кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 18 грудня 2012 року, обставини видачі кредитних коштів відповідачу в розмірі 4 000 000 грн строком до 16 грудня 2022 року зі сплатою 18% річних, внесення позичальником платежів на погашення кредиту, неналежність виконання кредитних зобов`язань боржником, позивач посилався на виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , роздруківку з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» та довідку про заборгованість станом на 24 липня 2015 року. (т. 1 а. с. 3, 7-8, 9)

Позивач зазначав, що позбавлений можливості надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов`язань (договори іпотеки/застави/поруки тощо) у зв`язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція (тимчасово окупованому).

Указом Президента України №116/2018 від 30 квітня уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Згідно Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» з 14.00 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях.

До того ж позивачем надана заява про вчинення кримінального правопорушення, витяг з кримінального провадження № 0000287, що доводить факт неможливості надання позивачем примірнику кредитного договору, оскільки існує кримінальне провадження, порушене за фактом незаконного заволодіння майном, коштами та документами банку в приміщенні головного офісу за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто за адресою, що знаходиться в районі проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів вважає, що роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» у сукупності з іншими доказами підтверджує факт наявності на обліку в банку кредитного договору №КЗИПФ/1007628.1, відповідно до якого 18.12.2012 відповідач ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) отримав кредит (VIP-Кредит ФЛ-Недвижимость в кредит) у сумі 4 000 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 16.12.2022 року.

Також, факт укладення кредитного договору підтверджується Інформаційною довідкою 60162921 від 30.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої за об`єктом АДРЕСА_3 зареєстровано обтяження іпотекою (р.н..12.2012) на підставі Договору іпотеки, 7419, 26.12.2012, Іпотекодержатель ПАТ «Український бізнес банк», майновий поручитель ОСОБА_2 , при цьому розмір основного зобов`язання 4 000 000 грн, строк виконання 16.12.2022 додаткові дані "Зі сплатою 18% річних на умовах викладених у кредитному договорі №КЗИПФ/100768.1 від 18.12.2012 року та усіх додаткових угод". Зазначена інформаційна довідка підтверджує факт укладання банком такого кредитного договору з переліченими умовами, а також факт укладення договору іпотеки для забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором. (т.1 а.с. 54-58, 87-94)

Згідно з пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до пунктів 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні за змістом є пункти 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 року № 75, яке діє на теперішній час.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021 року (справа №554/4300/16-ц) зазначив, що аналіз зазначених норм (пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75) дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надана банком виписка за особовим рахунком позичальника за період з 17.12.2012 по 31.07.2015 підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

На підставі оцінки зібраних у справі доказів, суд апеляційної інстанції установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що виписка з рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ним і банком, а тому вона підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору.

Так, зі змісту вищезазначеної виписки з рахунку випливає, що за період часу з 17.12.2012 року по 31.07.2015 року на погашення відсотків та заборгованості за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року було перераховано 1 200 419,78 грн, останній платіж (внесення коштів на рахунок) відбувся 16.05.2014 року.

В детальній довідці про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 р. станом 24.07.2015 р. зазначені розрахунок розміру заборгованості за основним боргом з урахуванням погашеної суми та розшифровка нарахування процентів за користування кредитом, а саме: нарахування процентів за основним боргом, нарахування процентів за простроченим боргом, погашення процентів. (т. 1 а. с. 238-240, т. 2 а. с. 6-7)

Враховуючи наведене, апеляційний суд робить висновок про те, що позивачем доведений факту укладення спірного кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 4 000 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 16.12.2022 року, за яким він сплачував проценти та погашав тіло кредиту.

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Надані позивачем довідка про заборгованість за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18 грудня 2012 року та детальна довідка про заборгованість підтверджують, що станом на 24 липня 2015 року позичальник ОСОБА_1 має заборгованість перед ПАТ «Укрбізнесбанк» за кредитом загальною сумою 4 676 211,73 грн (сума заборгованості по кредиту 3 816 513,75 грн, в тому числі прострочена заборгованість 513 761,50 грн; сума заборгованості за відсотками 859 697,98 грн, в тому числі прострочена заборгованість 808 464,79 грн).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведені факт укладання та обставини порушення відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24.07.2015 року має заборгованість за кредитом на загальну суму 4 676 211,73 грн, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та такими, що фактично стосуються переоцінки доказів.

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути вказану суму заборгованості за кредитом.

Згідно частині 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З відповідача слід стягнути витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 3 654,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 29.07.2019 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) право вимоги, згідно умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшли права кредитора за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року відносно ОСОБА_1 в силу п. 2.1. зазначеного договору до нового кредитора переходить право вимоги як до позичальника за відповідним кредитним договором, так і до поручителів, за відповідним договором поруки.

Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) право вимоги, перейшли права кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 року відносно ОСОБА_1

29.07.2019 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., реєстровий №12, згідно з п.1 якого, первісний іпотеко держатель ПАТ «Український Бізнес Банк» відступає та передає, а новий іпотеко держатель ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає та набуває всіх прав, належним первісному іпотеко держателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у Додатку №1 до цього договору.

Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення прав за договорами іпотеки - відступаються права іпотекодержателя за договором іпотеки, серія та номер 7419, посвідченим 26.12.2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Восковець О.О., укладеним з ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2021 року.

Враховуючи те, що відповідно до договору № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 29.07.2019 року, укладеному між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором № КЗИПФ/1007628.1 від 18.12.2012 р., укладеним між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 , перейшли від ПАТ «Український Бізнес Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», то з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за спірним кредитним договором в загальному розмірі 4 676 211,73 грн та судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 3 654,00 грн, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія, яке в даному випадку є правонаступником первісного позивача ПАТ «Український Бізнес Банк».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи зазначене, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 (чотири) мільйона 676 (шістсот сімдесят шість) тисяч 211 (двісті одинадцять) гривень 73 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 816 513 гривень 75 копійок, заборгованості за процентами в сумі 859 697 гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

В.В. Папоян

Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич