Справа № 161/1100/21 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/935/21 Категорія: 37 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТзДВ «Страхова компанія « Гардіан» про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 15.10.2019 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Газ 3307», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ковельскій в напрямку до с. Зміїнець Луцького району зі сторони вул. Набережна поблизу будинку № 177 вул. Ковельська допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , позивача по справі, внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням, закритого перелому правої стегнової кістки середньої третини зі зміщенням, закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, садна в ділянці обох кистей.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП застрахована у ТДВ « СК «Гардіан» за полісом АО-0574429.

04.09.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 35591 грн. 94 коп., де 31379 грн. 37 коп. відшкодування витрат на лікування, 2642 грн. 90 коп. відшкодування пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, 1568 грн. 97 коп. відшкодування моральної шкоди, а 24.09.2020 року було долучено до справи засвідчені належним чином виписку з медичної карти стаціонарного хворого №0017389-19/1000 ОСОБА_1 , листки лікарняних призначень, довідку про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_1 .

Відповідач відмовив у здійсненні виплати страхового відшкодування, з підстав відсутня технічна можливість уникнути ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, що є непереборною силою, відтак цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу не настала.

Вважає відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує її права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому просить суд стягнути з відповідача в її користь невиплачене страхове відшкодування в розмірі 35 391 грн. 24 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Такі висновки суду зроблені з врахуванням встановлених обставин справи та у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини.

Судом встановлено, що 15.10.2019 року близько 20 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 3307», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ковельській в напрямку до с. Зміїнець Луцького району, зі сторони вул. Набережної поблизу будинку № 177 вул. Ковельської, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала перехід дороги з ліва на право відносно руху автомобіля поза пішохідним переходом. Внаслідок вказаної ДТП пішоход ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням, закритий перелом правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, садна в ділянці обох кистей, згідно висновку СМЕ № 934 від 12.12.2009 за ступенем тяжкості переломи кісток відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 2 доби, черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад

За фактом вказаної ДТП 16.10.2019 року зареєстровано кримінальне провадження №0003931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Постановою старшого слідчого Луцького ВП ГУНП у Волинській області Ткачука С.С. від 25.07.2020 року кримінальне провадження №0003931 від 16.10.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія транспортного засобу складу кримінального правопорушення. Слідчим зроблено висновок, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при дотриманні вимог ПДР (а.с. 11-15).

На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховим випадком, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу «ГАЗ 3307», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно з полісом №АО574429 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ «СК «Гардіан» (а.с.32).

04.09.2020 року представник ОСОБА_1 звертався до ПзДВ «СК « Гардіан» із заявами про виплату страхового відшкодування пов`язаного з лікуванням ОСОБА_1 в розмірі 31379,37 грн., про виплату страхового відшкодування пов`язаного із стійкою втратою працездатності у розмірі 2642,90 грн., моральну шкоду 1568,97 грн. 24.09.2020 року страховику було скеровано додатково належним чином завірену виписку з медичної карти стаціонарного хворого, листки лікарських призначень, довідку про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_1 .

На підтвердження матеріальної шкоди - понесених витрат позивачем були надані суду письмові докази виписка із медичної карти амбулаторного хворого, копії чеків та рахунків.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦПК України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтями 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою старшого слідчого СВ Луцького ВП Головного управління національної поліції у Волинській області Ткачука С.С. від 25 липня 2020 року про закриття кримінального провадження зазначено, що згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № 8244 від 10.07.2020 року у ситуації, що розглядається водій ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки ГАЗ-3307, д.н.з. НОМЕР_1 , повинен був діяти у відповідності до вимог п. 2.3 б, 12.4 та 12 Правил дорожнього руху, а саме рухався зі швидкістю не більше 50 км.год., бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а у разі виникнення небезпеки для руху (з постанови слідчого з моменту перетину пішоходом подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки) вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля. Так як ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при дотриманні вимог ПДР, тому в даному випадку має місце відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими діями та наслідком.

При цьому, відповідно до пунктів 4.4., 4.7 та 4.8 Правил дорожнього руху України пішоходи у темну пору доби, які рухають проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевнився у відсутності небезпеки.

ОСОБА_1 нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, переходила проїзду частину не в зоні пішохідного переходу в темну пору доби, не виділила себе належним чином для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, чим створювала для водіїв транспортних засобів перешкоду з обмеженою видимістю, що є порушення Правил дорожнього руху України, та дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, під час якої їй заподіяно шкоди.

За змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і давши їм належну оцінку, виходячи з того, що вини водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП не встановлено, проте у діях ОСОБА_1 є порушення пунктів 4.4,4.7 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої їй заподіяно шкоду, та враховуючи, що позивач усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (рух пішохода в непередбачуваному для цього місці), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог .

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 7515/18006/15-ц, від 14 листопада 2019 року у справі № 552/4440/16-ц, є безпідставними, оскільки в загаданих постановах правовідносини є відмінними від правовідносини, що виникли між сторонами у даній цивільній справі, а тому правові висновки не можуть бути застосовані.

Крім того, відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Водій не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року в справі №532/1374/18, які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК мають враховуватись до спірних правовідносин.

Позивач не позбавлена права звернутись до ОСОБА_3 з даним позовом, як володільця джерела підвищеної небезпеки .

З врахуванням викладено суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано констатував про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 21 липня 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді