У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2021 року до суду надійшла заява ТОВ «ФК «ЄФКР» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Подана заява обґрунтовується тим, що 29.03.2010 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 2-1638/10, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 02.11.2006 року в розмірі 161 852,58 грн., а також витрати по оплаті державного мита у сумі 1618,52 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення прав вимога за вказаним договором.

11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулася заміна кредитора шляхом відступлення Банком на користь ТОВ «ФК «ЄФКР» прав вимоги за Кредитним договором № 0 від 02.11.2006 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікатів виконавчого листа.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2021 року частково задоволено заяву ТОВ «ФК «ЄФКР» та замінено стягувача у виконавчому листі з ПАТ «Укрсиббанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ЄФКР».

Виконавчий лист на виконання рішення суду вже пред`являвся до виконання та в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в 2013 році.

Посилається на те, що після відмови Солом`янським районним судом м. Києва 26.02.2020 року у задоволення заяви ТОВ «ФК «ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, внаслідок довготривалих та наполегливих дій Товариства щодо розшуку оригіналу виконавчого документа, тільки у 2021 році знайдено його оригінал.

Як вбачається, ПАТ «Дельта Банк» виконавчий документ мав право повторно пред`явити до виконання до 30.06.2016 року та саме з цих підстав у серпні 2016 року подало заяву про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

З урахуванням викладеного, вважає, що ПАТ «Дельта Банк» не мав можливості повторно пред`явити виконавчий лист до примусового виконання у передбачений законом строк, оскільки не мав його оригіналу.

У своїй заяві заявник наголошує, що ліквідаційна процедура є об`єктивною причиною для неможливості пред`явлення виконавчого листа в визначений законодавством строк. Рішення суду не виконано, тому просить задовольнити заяву в повному обсязі.

У судове засідання учасники судового розгляду та заінтересовані особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку, передбаченому процесуальним законом. Їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено (а.с. 60-61) та 17.08.2011 року видано представнику позивача виконавчі листи (а.с. 65).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого кредитором за зобов`язанням ОСОБА_1 по договору № 0 стало ПАТ «Дельта Банк».

11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000009- b від 17.04.2019 року, був кладений договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором № 0 від 02.11.2006 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2021 року частково задоволено заяву ТОВ «ФК «ЄФКР» та замінено стягувача у виконавчому листі з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ЄФКР».

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на дату видачі виконавчих листів) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 цієї статті строки встановлюються, зокрема, для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа виданого на підставі рішенням суду від 29.03.2010 року становив один рік.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання, за яким 20.09.2011 року відкрито виконавче провадження № 28880710, а 30.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. З постанови про повернення вбачається, що за рахунок заставленого майна, яке реалізоване, частково погашено борг. Виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.05.2014 року.

Крім того, до заяви, що розглядається, заявником надано копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, з якої слідує, що виконавчий лист № 2-1638/10 повторно був пред`явлений до виконання, в результаті чого державним виконавцем органу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 43538970. Згідно вказаної постанови, 30.06.2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачу - ПАТ «Дельта Банк», повторно виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання в строк до 30.06.2016 року.

Після цього виконавчий лист до органів ДВС не подавався.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день звернення до суду з заявою) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Сторона заявника вважає, що пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання сталося з незалежних від ТОВ «ФК «ЄФКР» причин.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що ПАТ «Дельта Банк» активно вело пошук виконавчих документів та з метою поновлення своїх прав зверталося до суду в 2016 року з заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, а наступні 3 роки банк був у стані ліквідації, тобто існували обставини, які були об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для вчинення процесуальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» як стягувач дійсно 15.08.2016 року зверталося до суду з такою заявою. Однак зазначені заявником обставини щодо звільнення працівника банку відповідального за юридичний супровід даної судової справи та неналежне виконання ним своїх обов`язків судом не були визнані підставою для задоволення такої заяви. Жодних інших підстав, зокрема і щодо повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, який був повернутий 30.06.2015 року, представник банку на момент подання та розгляду заяви не зазначав та відповідних доказів не надавав. Крім того, ухвалу суду від 25.11.2016 року, якою у задоволення заяви було відмовлено, в апеляційному порядку оскаржено не було, що свідчить про набрання нею законної сили, а тому і обов`язковість в розумінні ст. 18 ЦПК України.

До того ж, зі змісту заяви та ухвали, банк не посилався як на підставу поважності пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання на процедуру ліквідації. Таким чином, зазначені обставини ТОВ «ФК «ЄФКР» в цій частині суперечать викладу обставин самим банком.

Так, згідно з ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналіз змісту вказаної норми дає підстави для висновку, що поважними для поновлення строку є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання попереднім стягувачем не стали підставою для їх поновлення і стосовно цього питання є відповідна ухвала суду від 25.11.2016 року.

Крім того, ліквідаційна процедура також не може бути об`єктивною причиною для неможливості пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначений законодавством строк.

У поданій заяві заявник зазначає, що не існує більш вагомих доказів причин поважності пропуску такого строку ніж війна, захоплення частини суверенної території України, надскладна процедура консолідації активів банків та ліквідація банків, процедурні обмеження та підготовка активів до реалізації, а також відмова судом у заміні стягувача, внаслідок чого банк не зміг своєчасно пред`явити виконавчі листи до виконання.

Між тим, заявник конкретно не вказує, яким саме чином дані обставини вплинули на можливість здійснення прав кредитора в цих правовідносинах.

Заявник також посилається на рішення Конституційного Суду України, практику Європейського суду з прав людини в частині того, що забезпечення державою виконання судового рішення є невід`ємною частиною права кожного на судових захист. Виконання рішення суду є обов`язковою стадією правосуддя та має розцінюватися як складова судового розгляду.

Вважає, що позбавлення прав кредитора на стягнення заборгованості за кредитом суперечить чинному законодавству, не відповідає покладеному на боржника обов`язку щодо належного виконання рішення суду, сприяє боржнику умови для невиконання рішення та ухилення від виконання своїх обов`язків.

Суд погоджується з такими рішеннями та практикою Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, права стягувача жодним чином судом не обмежувалися. Суд акцентує увагу, що рішення набрало законної сили більше 10 років тому, а стягувач не був позбавлений можливості отримувати інформацію щодо стану виконавчого провадження та слідкувати за встановленими законодавством строками з метою забезпечення виконання рішення суду.

Суд зважає на те, що на момент укладення Договору № 1369/К про відступлення прав вимоги строки пред`явлення виконавчого документа до виконання попереднім стягувачем пройшли, а після укладення договору для нового кредитора вони не розпочинаються спочатку.

Таким чином, заявник, укладаючи договір про відступлення права вимоги, яке виникло на підставі ухваленого судом рішення в цивільній справі через 9 років після його ухвалення, тобто після спливу встановленого законом строку для пред`явлення його виконання, не перевіривши підстави його невиконання, свідомо набув прав кредитора щодо проблемного боржника, не з`ясувавши взагалі питань, пов`язаних з виконанням рішення суду у попереднього кредитора.

Проте, придбаваючи такий кредитний портфель, заявник мав би зважити всі майбутні ризики.

З урахуванням цього, суд вважає, що заявник діяв необачно щодо себе, купуючи проблемний кредит, а тому ризики, пов`язані з укладенням вказаної угоди, лежать на ньому і не можуть бути підставою для задоволення заяви в частині поновлення строку для пред`явлення його до виконання та видачі дубліката виконавчого документа.

При цьому суд зважає на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції.

Разом з тим, безпідставне та необґрунтоване поновлення процесуальних строків буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

За таких обставин визначені законом підстави для задоволення заяви відсутні.

Слід також звернути увагу, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 12.03.2021 року в частині задоволення заяви ТОВ «ФК «ЄФКР» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа було відмовлено. Підстави, що в даній заяві зазначені, вже досліджувалися судом та не були визнані поважними. Будь-яких інших належних доводів чи доказів суду не надано.

При цьому, посилання заявника, що зазначене судом в ухвалі не відповідає наявним обставинами та не стало предметом об`єктивного дослідження судом причинно-наслідкових зв`язку щодо пропущення строку повторного пред`явлення виконавчого листа, в т.ч. внаслідок відсутності виконавчих документів у належного стягувача, та свідчить про упереджене ставлення суду щодо розгляду заяви Товариства, є недоречним при подані аналогічної заяви до суду першої інстанції, який розглядає зміст заяви та доводи сторони, а також надані докази, а не здійснює перегляд ухвали та досліджує її на предмет об`єктивності та законності.

Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2018 року за № 8, саме суддя дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у заяві доказів.

Викладання представником своєї позиції, яка полягає в незадоволенні змістом ухвали суду від 12.03.2021 при розгляді цього ж питання в контексті «…не відповідає діючому законодавства та обставинам справи позиція суду…», «…досить суперечливою є оцінка суду…», «…твердження суду є недоречним та таким що не відповідає дійсності…», «…дуже дивним є наведене в ухвалі…» є проявом неповаги, зухвалості зі сторони заявника та не може розглядатися як підстави для задоволення вказаної заяви. Суд доводить до відома представника, що сторона заявника не була позбавлена можливості оскаржити ухвалу суду в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Стаття 44 ЦПК України встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ч. 2 зазначеної статті зазначені обставини, за яких суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, однак вказаний перелік не є вичерпний.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

До того ж, згідно ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Таким чином, учасник справи має право апеляційного оскарження у випадку незгоди з судовим рішенням.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 44, 17, 353, 433 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» (м. Київ, вул. Глибочицька, 40 х, ) у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва по справі № 2-1638/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 липня 2021 року.

Суддя: