печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Шевчук А.В.

за участю:

представник позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди та стягнення понесених збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про відшкодування моральної шкоди та понесених збитків.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнуто з останьої заборгованість за кредитом в сумі 30290 грн.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Абакумовою Н.І. від 30 листопада 2018 року на підставі виконавчого листа №759/10855/18 було відкрито виконавче провадження №57679173.

В межах вказаного виконавчого провадження з позивача стягнуто заборгованість в сумі 32052 грн, а також 3405, 20 грн виконавчого збору, а всього - 35457,20 грн.

14 січня 2019 року державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої із заробітної плати позивача здійснювались відрахування в розмірі 20%.

03 липня 2019 року заборгованість за кредитом позивач погасила в повному обсязі.

У зв`язку з чим виконавче провадження №57679173 було закрито.

В той же час, постановою Київського апеляційного суду у справі №759/10855/18 від 06 квітня 2020 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову.

Зазначені обставини підтверджують незаконність вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості у такий спосіб, що призвело до моральних страждань та понесених позивачем матеріальних збитків.

Так, вартість лікування позивача складає 3 000 грн, що є збитками позивача, які вона понесла внаслідок незаконного та безпідставного стягнення з неї суми заборгованості.

Крім того, позивач сплатила виконавчий збір в сумі 3405,20 грн, що був стягнутий з неї безпідставно.

У зв`язку з відсутністю у позивача спеціальних знань в галузі права, позивач була змушена звернутись за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, в касу якої вона сплатила 16240 грн, які також є збитками понесеними з вини АТ КБ «Приватбанк».

На підставі наведеного, позивач просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача збитки в розмірі 6405,20 грн та моральну шкоду в сумі 150 000 грн, 16240 грн витрати по оплаті позивачем професійної правничої допомоги та 1726,45 грн витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

02 листопада 2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що обов`язковою умовою відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Крім того, позивач повинна довести наявність цих умов. Разом з тим, позивач не надала доказів витрат на професійну правничу допомогу, які подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим, умовами договору, укладеного сторонами про надання кредиту, відшкодування моральної шкоди не було передбачено.

У зв`язку з неможливістю прибуття представника відповідача у судове засідання, відповідач просив про слухання справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 30290 грн.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві Абакумовою Н.І. від 30 листопада 2018 року на підставі виконавчого листа №759/10855/18 було відкрито виконавче провадження №57679173.

В межах вказаного виконавчого провадження з позивача стягніто заборгованість в сумі 32052 грн, а також суму виконавчого збору, а всього - 35457,20 грн.

14 січня 2019 року державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої із заробітної плати позивача здійснювались відрахування в розмірі 20%.

Постановою Київського апеляційного суду у справі №759/10855/18 від 06 квітня 2020 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та ст. 81 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок незаконного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором вона зазнала моральних страждань, що потягло за собою погіршення стану її здоров`я, що спричинило необхідність отримання нею медичної допомоги та понесення додаткових витрат на лікування.

На підтвердження своїх доводів позивач додала виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №25 та №4268 про знаходження позивача в стаціонарі з 03 січня 2018 року до 12 січня 2018 року та з 09 жовтня 2019 року до 19 січня 2019 року з приводу головного болю на фоні підвищення артеріального тиску, почервоніння шкіри обличчя, шуму у вухах.

Таким чином, позивачем у відповідності до положень ст.81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок дій саме відповідача вона вимушена була звернутись за наданням медичної допомоги, та відповідно їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки позивач на гіпертонічну хворобу страждає впродовж багатьох років, тому підстави вважати, що саме внаслідок дій відповідача в неї підвищився тиск і вона звернулась за наданням їй медичної допомоги відсутні.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Заявляючи вимоги до відповідача про стягнення збитків, позивач вказувала на недобросовісність поведінки відповідача, що виплаває з незаконного нарахування заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року.

Зазначені доводи позивача є безпідставними оскільки заборгованість за кредитним договором було стягнуто з позивача за рішення суду, яке набрало законної сили і яке відповідно до статті 18 ЦПК України обов`язкове для всіх органів державної влади органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, тому підстави вважати, що стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором в межах виконавчого провадження, яке було відкрито за рішенням суду, що набрало законної сили, відбулось внаслідок неправомірних дій АТ КБ «Приватбанк» - відсутні.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги, то слід зазначити, що відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, позивач додала договори №т-413 від 16 грудня 2019 року та №т-1565 від 17 червня 2020 року, в яких зазначено вартість надання юридичних послуг на суму 7870 грн та 8370 грн, ксерокопії фіскальних чеків про сплату ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, вказані в договорі №т-413 послуги, а саме: консультація, проект претензії до АТ КБ «Приватбанк», проект листа про закриття карток, проект зариту по чекам, проект заяв у національну Поліцію (щодо погроз, щодо підробки документів), проект заяви до національної Поліції, проект інформаційного запиту про надання копії кредитного договору, проект заяви до Національного банку України, а також у договорі №т-1565 - проект позовної заяви до суду, консультації не підтверджені належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу відповідно до статті 133 ЦПК України відносяться до судових витрат, які у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди та понесених збитків задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2,15, 22, 23, 1166, 1167ЦК України, ст. ст.1-23,76-81, 89,95,131, 141,258-259, 263-265, 279,352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди та стягнення понесених збитків- відмовлено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2021 року.

Суддя О.Л. Бусик