Справа № 234/4248/21
Провадження № 2/234/2501/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Лебединець Г.С.

секретар судового засідання Берліна А.Д., за участю позивача - ОСОБА_1 , відповідача -

ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах

неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування

виконавчого комітету Краматорської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю

та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання такими, що втратили право користування житлом, та обґрунтувала позов тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі за даною адресою зареєстровані: її син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які фактично за даною адресою не проживають. Так, у 2012 році шлюб між її сином ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу її син ОСОБА_3 у червні 2012 року звернувся з заявою до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, стосовно визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 та організації порядку зустрічей з ним. З цього приводу Органом опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради було прийняте Рішення, щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 спільно з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, з часу розірвання шлюбу, з 2012 року, онук ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації у м. Краматорську Донецької області, за адресою АДРЕСА_2 , хоча продовжує залишатись зареєстрованим у її квартирі за адресою: по АДРЕСА_1 , тим самим обмежуючи її в реалізації її права власності на дане майно та перешкоджає вільно розпоряджатися майном. Таким чином відповідачі в даній квартирі не проживають, участі в утриманні житла та сплаті житлово-комунальних платежів не приймають, особистих речей відповідачів в квартирі не лишилося. Вказує, що їй, як пенсіонеру, важко утримувати та сплачувати зі своєї пенсії житлово-комунальні послуги за двох зареєстрованих та не проживаючих за даною адресою осіб. Тому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився та надав заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що дійсно син мешкає разом із нею в АДРЕСА_2 . Оскільки батько дитини в Україні не мешкає, вона позбавлена можливості вирішити питання щодо зміни місця реєстрації їх спільного сина.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився та надав заяву про слухання справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради та винести рішення в порядку діючого законодавства.

Вислухав пояснення позивача, відповідача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 14229 від 31.03.2021 року, виданої Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 , є зареєстрованими: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Згідно акту № 01-20/70-111 від 01.04.2021 року, складеного комітетом мікрорайону № 4 Краматорської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2014 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.

Згідно ст.29 ч.3 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла, тобто кореспондується з обов`язком держави створювати умови для захисту цього права.

Основною гарантією реалізації конституційного права на житло є закріплення принципу, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.7, 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтями 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Слід зазначити, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-12, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітні діти не мають права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають.

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради № 461 від 20.06.2012 року, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В частині доводів відповідача ОСОБА_2 щодо неможливості без батька вирішити питання щодо перереєстрації місця проживання дитини, слід зазначити, що згідно п.18 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Таким чином, відповідач не позбавлена можливості самостійно змінити місце реєстрації сина без згоди другого батька.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, у зв`язку із чим відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,4,265 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст. ст. 389,391,405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа - Орган

опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про усунення перешкод в

користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим

приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим

приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги

всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили

після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або

прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання

повного судового рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд

Донецької області.

Повний текст рішення складений 23.07.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець