Справа № 161/6287/21
Провадження № 2/161/2290/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Демчук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.10.2020 року по 30.12.2020 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , однак остання своєчасно не виплачувала їй нараховану заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість. При звільненні ні заробітну плату, ні компенсацію за невикористану відпустку їй не виплачено.

Зазначає, що у зв`язку з невиплатою відповідачем належної їй суми при звільненні, відповідач зобов`язана відшкодувати середній її заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, які вона просила стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили та просили стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 48548,00 грн. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 з 01.10.2020 року по 30.12.2020 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зі змісту вказаної норми випливає, що матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі згідно представленого розрахунку підлягає до задоволення.

Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем, передбаченого статтею 116 КЗпП України обов`язку по виплаті працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, то для відповідача наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, - виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, 30.12.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника кухаря ФОП ОСОБА_3 за угодою сторін (а.с. ).

При цьому, оскільки відповідачем не представлено суду розмір заборгованості по заробітній платі, то суд приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем.

Викладене відповідає пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», яким визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Отже, зважаючи на вищевикладене, середній заробіток за весь час затримки виплати позивачу заробітної плати у відповідності до вищенаведеного та з врахуванням заявлених позивачем позовних вимог становить 40714,87 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену заробітну плату за період з листопада по грудень 2020 року та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9047,57 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31667,30 грн., а всього разом 40714,87 грн.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (податковий номер - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9047 (дев`ять тисяч сорок сім) грн. 57 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31667 (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят сім) грн. 30 коп., що разом становить 40714 (сорок тисяч сімсот чотирнадцять) 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (податковий номер - НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк