ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 396/1618/20

провадження № 22-ц/4809/886/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Карпенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Демешко Л.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року (суддя Русіна А.А.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та інших доводів сторін

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулось до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 травня 2018 року у розмірі 92 313,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100000,00 грн. з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом понад встановлені строки у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних).

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач допустив істотне порушення зобов`язань за договором, унаслідок чого вся заборгованість за кредитом стала простроченою та станом на 17 липня 2020 року складає 92 313,31 грн, у тому числі: 92 313,31 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 0,00 грн - загальний залишок за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Оскільки зазначена заборгованість відповідачем сплачена не була, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнає факт наявності взаємовідносин з позивачем за договором про надання банківських послуг, проте з наведених у відзиві підстав вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити частково (а.с. 55-56).

Відповідно до ухвали від 24 лютого 2021 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області залишено без розгляду клопотання відповідача про прийняття відзиву на позовну заяву АТ «Універсал Банк».

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 травня 2018 року у розмірі 92 313,31 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі пп 4.16 п.4 Розділу ІІ Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк» (далі Умови), відбулося Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30 червня 2020 року направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність сплатити всю суму заборгованості за договором. Однак, відповідачем заборгованість не сплачувалась, тому за пп. 4.18, 4.19 Умов кредит став у формі «на вимогу». Станом на 17 липня 2020 року заборгованість відповідача складає 92313,31 грн, що відповідно до розрахунку позивача є тілом кредиту.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач порушує вимоги кредитного договору, суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором у пред`явленому до стягнення розмірі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог. Оскаржуване рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У частині допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права зазначає, що наданий банком розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування фінансових операцій, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Стверджує також, що з моменту укладення договору ним систематично поповнювався картковий рахунок,вносились регулярні платежі у рахунок погашення заборгованості, проте вони не були враховані позивачем у наданому до суду розрахунку. Посилаючись на п.6 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»,акцентує увагу на тому, що починаючи з 01 березня 2020 року позивачем безпідставно нараховані санкції за договором, оскільки відповідач на період дії карантину звільняється від обов`язку сплачувати неустойку за прострочення виконання (невиконання,часткове виконання) зобов`язань за договором.

Щодо порушення норм процесуального права вказує на те, що ухвалою від 24 лютого 2021 року судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження та про прийняття судом до розгляду відзиву на позов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

19 квітня 2021 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 02 червня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до письмових пояснень на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що правовідносини, які наразі існують між сторонами, є наслідком укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг від 13 лютого 2019 року, який певний час виконувався відповідачем. Отримання кредитних коштів і рух коштів на особовому рахунку відповідача підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по особовому рахунку відповідача за період з 16 травня 2018 року по 28 квітня 2021 року. Також заявлено клопотання про розгляд справи за апеляційною скаргою відповідача без участі представника позивача (а.с.93-96).

02 червня 2021 року засідання апеляційного суду у справі не відбулося з причин, зазначених у довідці секретаря судового засідання (а.с. 139).

Апеляційним судом судове засідання у справі призначене на 15 червня 2021 року та у відповідності до вимог процесуального закону повідомлено сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 140,141, 151).

15 червня 2021 на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про відкладення апеляційного розгляду справи до завершення карантинних обмежень (а.с.152-153).

Позивачем повторно заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «Універсал Банк» (а.с.154).

Оскільки відповідачем неможливість його участі у судовому засіданні саме у зв`язку з карантинними обмеженнями жодним чином не обґрунтована та не підтверджена, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Обставини, встановлені судами

У жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Платіжна карта передається Клієнту не активованою та активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, що є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

16 травня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг ПАТ «Універсал Банк», відповідно до якої просив відкрити поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 та встановити кредитний ліміт відповідно до умов договору (а.с. 8). Підписавши зазначений документ, відповідач погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови.

Таким чином, за твердженням позивача, між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100 000,00 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних).

На виконання умов вказаного договору АТ «Універсал Банк» відкрито рахунок у гривні на ім`я ОСОБА_1 та надано відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свої зобов`язань за договором, за наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за договором станом на 17 липня 2020 року складає 92 313,31 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту, а.с. 9-10).

Відповідачем факт отримання та користування кредитною карткою АТ «Універсал Банк не заперечується.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок з рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти у межах ліміту та здійснював платежі у рахунок їх погашення (а.с.97-127).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Позивач, обґрунтовуючи вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщених на сайті: https://www.monobank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору (а.с.11-24).

Разом з тим, надана банком до суду роздруківка Умов підпису відповідача не містить, а тому відсутні підстави стверджувати, що саме з даними Умовами та Правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів позичальник був обізнаний та погодив умови, зокрема щодо порядку користування кредитними коштами, їх повернення, нарахування і сплати та розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та інших визначених договором платежів, відповідальності сторін, строку кредитування та строку дії договору тощо.

Варто зауважити, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, правила ч. 1 ст. 634 ЦК України до спірних відносин не застосовуються.

Отже, без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, що містять підпис позичальника, надана банком роздруківка Умов (а.с.11-20) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору про надання кредиту.

Судом першої інстанції зазначеного безпідставно не враховано.

Крім того, стягуючи з відповідача суму заборгованості у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції вважав розмір заборгованості підтвердженим наданим банком розрахунком заборгованості.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З аналізу положень процесуального закону щодо доказів і доказування вбачається, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка за картковим рахунком, тоді як сам по собі наданий банком розрахунок заборгованості таким доказом вважатися не може.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту АТ «Універсал Банк» посилається на п. 4.23 розділу ІІ Умов, з яким кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості.

За викладених обставин, суд першої інстанції помилково прийняв до уваги розрахунок заборгованості, долучений до позовної заяви (а.с.9-10), оскільки нарахування заборгованості, яке прослідковується по розрахунку заборгованості у частині відсотків, пені, комісії, здійснювалось банком неправомірно, проте було враховано при визначення заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що фактичне отримання відповідачем кредитних коштів та не повернення їх у повному обсязі банку свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати їх захисту у судовому порядку.

Отже, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів зазначає, що стягненню підлягає саме сума неповернутих коштів.

Заперечуючи проти задоволення позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач власного альтернативного розрахунку заборгованості до суду не надавав.

З наданих позивачем виписок по кредитному рахунку № НОМЕР_1 за період з 16 травня 2018 року по 28 квітня 2021 року апеляційним судом з`ясовано, що станом на 17 липня 2020 року відповідачем отримано кредитних коштів на загальну суму 265 352,91 грн та повернуто позивачу грошові кошти у розмірі 181 403,16 грн (а.с. 97-127).

Колегією суддів з`ясовано, що відповідачем здійснювалась часткова сплата заборгованості за кредитом також після 17 липня 2020 року, однак, зазначені платежі апеляційним судом не враховуються, так як не входять до зазначеного у позові періоду стягнення.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично не повернуто банку грошові кошти у розмірі 83 949,75 грн (265 352,91 грн - 181 403,16 грн).

При цьому, сума відсотків та пені, яка була сплачена відповідачем шляхом автоматичного списання з карткового рахунку, підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

З банківських виписок вбачається, що відповідачем сплачені наступні платежі: 01 лютого 2019 року пеня в загальній сумі 785, 42 грн; 01 березня 2019 року пеня в сумі 718,41 грн; 01 квітня 2019 року пеня в сумі 784,11 грн; 02 травня 2019 року пеня в сумі 894,34 грн; 03 червня 2019 року пеня в сумі 1012,54 грн; 01 серпня 2019 року пеня в сумі 1684,33 грн; 02 вересня 2019 року пеня в сумі 1683,03 грн; 01 жовтня 2019 року відсотки в сумі 1839,13; 01 листопада 2019 року відсотки в сумі 1930,46 грн; 02 грудня 2019 року пеня в сумі 50,00 грн та відсотки в сумі 3518,10 грн; 03 січня 2020 року відсотки в сумі 3318,99 грн, 03 лютого 2020 року пеня в сумі 50,00 грн та відсотки в сумі 4326,80 грн; 02 березня 2020 року пеня в сумі 50,00 грн та відсотки в сумі 4359,23 грн; 01 квітня 2020 року відсотки в сумі 2504,82 грн; 04 травня 2020 року відсотки в сумі 2543,70 грн, всього у сумі 32 053,41 грн.

Отже, визначена апеляційним судом сума неповернутої позичальником частини кредитних коштів у розмірі 83 949,75 грн підлягає зменшенню на 32 053,41 грн. За викладеного, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» складає 51 896,34 грн (83 949,75 грн - 32 053,41 грн).

Однак, суд першої інстанції, не врахувавши фактичні обставини справи, вимоги законодавства, належним чином не оцінивши та не перевіривши надані позивачем докази, дійшов безпідставного висновку про задоволення позову банку у повному обсязі.

Разом з тим, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції зазначених у апеляційній скарзі вимог процесуального закону, колегією суддів визнаються безпідставними.

Так, по свої суті зазначені доводи зводяться до непогодження відповідача з постановленими судом першої інстанції у даній справі ухвалами від 24 лютого 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали від 17 листопада 2020 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; 24 лютого 2021 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що постановлено відповідну ухвалу. При цьому, суд першої інстанції підставно виходив з вимог ст.ст.19, 274 ЦПК України та встановивши, що пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача сума заборгованості є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов правильного висновку, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки у заявленому відповідачем клопотанні обґрунтованих підстав для розгляду справи у порядку загального позовного провадження наведено не було, судове рішення за результатом розгляду зазначеного клопотання вимогам процесуального закону не суперечить.

Що стосується доводів відповідача про невідповідність процесуальному закону ухвали суду першої інстанції від 24 лютого 2021 року, якою залишено без розгляду відзив відповідача на позов, колегія суддів виходить з того, що за вимогами п. 16 ч.1 ст. 353 ЦПК України, ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Тому, у визначених процесуальним законом межах розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не наділений правом перегляду іншого судового рішення першої інстанції, на яке може бути подана окрема апеляційна скарга.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити, визначивши суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 51 896,34 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

За встановленої наявності підстав, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року підлягає зміні апеляційним судом.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом змінюється розподіл судових витрат відповідно до ухваленого судового рішення у справі.

Так, пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у сумі 1181,74 грн., а позивач має сплатити на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1380,38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року у даній справі змінити в частині визначення суми стягнення та розподілу судових витрат, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором від 16 травня 2018 року у сумі 51 896,34 грн, а також судовий збір у сумі 1 181,74 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 380,38 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді

О. Л. Дуковський

О. Л. Карпенко