Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №936/517/21

Провадження №2/936/141/2021

22.07.2021 смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі судді Софілканич О.А., за участі секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судових засідань в смт Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Воловецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину за своїм батьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу якої ввійшов житловий будинок з прилеглими обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 дядько позивачки ОСОБА_2 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на зазначене спадкове майно. На випадок своєї смерті дядько позивачки залишив заповіт складений 14.11.2018 р. у с. Гукливий Воловецького району Закарпатської області і посвідчений секретарем Гукливської сільської ради Воловецького району, ОСОБА_4 . Однак, за життя спадкодавець не встиг зареєструвати право власності на вказане домоволодіння. Позивачка звернулася в нотаріальну контору для оформлення спадщини, проте постановою від 13 травня 2021 року державним нотаріусом Дідренцел В.Т. Воловецької державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі.

Представник відповідача Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області Галабурда І.І., в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю, просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (батько дядька позивачки ОСОБА_2 ), збудував на наданій йому земельній ділянці житловий будинок АДРЕСА_1 у відповідності з технічною документацією. Так, рішенням № 63 виконавчого комітету Воловецької селищної ради депутатів трудящих Закарпатської області від 27.03.1970 р., було затверджено матеріали про виділення земельних ділянок в с. Гукливий, для будівництва індивідуальних житлових будинків, ОСОБА_5 на власній присадибній ділянці № 276 , згідно рішення виконкому Гукливської сільської ради № 3/7 від лютого 1970 року. (а.с.13). Актом № 10/63 від 02 квітня 1970 року відведено земельну ділянку в натурі під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 . Надання земельної ділянки для забудови та її відведення також стверджується довідкою Гукливської сільської Ради № 272 від 22.06.1972 року, та справкою виданою районним архітектором виконкому Гукливської сільської ради № 56 від 07.06.1972 року (а.с.15-16). Свідоцтвом НОМЕР_9 про забудову садиби в сільських пунктах УРСР дозволено забудову земельної ділянки та затверджено вимоги щодо забудови. (а.с.11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 забудовник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з прилеглими обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець не встиг зареєструвати право власності на вказане спадкове майно.

У відповідності з довідкою Гукливської сільської ради № 724 від 23.10.2020 року, встановлено, що останнє місце реєстрації ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є АДРЕСА_1 .(а.с.36).

На час смерті ОСОБА_3 разом з ним згідно довідки Гукливської сільської ради № 725 від 23.10.2020 року (а.с. 35), у будинку № НОМЕР_10 , були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_6 , 1928 року народження, син ОСОБА_2 , 1952 року народження, син ОСОБА_7 , 1958 року народження, невістка ОСОБА_8 , 1957 року народження. Тобто, дружина та сини померлого ОСОБА_3 , фактично прийняли спадщину за ним, оскільки як спадкоємці першої черги вступили в управління та володінням спадковим майном, так як продовжували проживати у спадковому будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла дружина спадкодавця ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер син спадкодавця ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла невістка спадкодавця ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Дядько позивачки ОСОБА_2 , на момент смерті свого батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_6 , та рідного брата ОСОБА_7 , постійно проживав разом з кожним з спадкодавців на час їх смерті, тому він вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки інші спадкоємці (за матір`ю чи братом) які б прийняли спадщину відсутні.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим 13.09.1952 р. в с. Гукливе Воловецького району Закарпатської області, підтверджується споріднення дядька позивачки ОСОБА_9 з його батьком ОСОБА_3 . (а.с.67).

З врахуванням неоднаковості написання прізвища дядька позивачки у різних правовстановлюючих документах (« ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 ») родинні відносини між дядьком ОСОБА_2 та племінницею ОСОБА_1 , підтверджено рішенням Воловецького районного суду від 03.08.2020 року у справі 936/484/20.

Згідно довідки Гукливської сільської ради № 397 від 06.07.2021 року, власником дворогосподарства в АДРЕСА_1 ) році являвся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно по господарської книги №6. Станом на 06.07.2021 р. в цьому будинку ніхто не проживає та не зареєстрований (а.с.66).

ІНФОРМАЦІЯ_3 дядько позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданим Виконкомом Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що складено актовий запис № 5. У зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України, за ним відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов зазначений житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповіт ом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишив заповіт, що був складений 14.11.2018 р. у с. Гукливий Воловецького району Закарпатської області і посвідчений секретарем Гукливської сільської ради Воловецького району, ОСОБА_4 . Згідно з цим заповітом спадкодавець зробив таке заповідне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати мені по закону на день моєї смерті, заповідаю своїй племінниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ».

Відповідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відповідно до статті ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України у визначений строк позивачка ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_2 , на підставі якої заведена спадкова справа за № 56/2020, що стверджується відповіддю державного нотаріуса від 26.06.2020 р. та витягом № 60718779 про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі (а.с. 43-44).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Це зобовязання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Із постанови державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. від 13.05.2021 року вбачається, що позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що серед необхідних для вчинення цієї нотаріальної дії документів, відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, виданий на ім`я ОСОБА_3 або ОСОБА_2 , а також у зв`язку з тим, що спадщину за померлим ОСОБА_3 прийняли також його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 . (а.с.42).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із досліджуваних матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на цей житловий будинок не оформлені, оскільки забудовник ОСОБА_3 право власності на будинок не зареєстрував у встановленому порядку. Спадкоємці, які проживали із забудовником і фактично вступили в спадщину в подальшому також не здійснили реєстрації права власності і на даний час є померлими. Дружина спадкодавця ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ), син спадкодавця ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ). Їх спадкоємці, які б прийняли і здійснили реєстрацію права власності також відсутні, строки для подачі заяви про прийняття спадщини якими-небудь іншими спадкоємцями проминули. Таким чином, встановлено, що інших спадкоємців за законом немає, а позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На сьогоднішній день, позивачем ОСОБА_1 як замовником виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29 вересня 2020 року (а.с. 17-28). До складу домоволодіння, згідно технічного паспорту виготовленого 29.09.2020 року, входить: житловий будинок, стодола, стайня, сіношопа, вбиральня, хвіртка, ворота, огорожа (а.с.19).

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

З урахуванням того, що позивачка є племінницею спадкодавця, інших спадкоємців за законом чи заповітом не встановлено, і в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо спадкового житлового будинку, судом встановлено, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спадковий житловий будинок в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та свого права власності у позивачки немає.

З положень ч.1 ст. 3 ЦПК України, випливає, що правовому захисту особи в порядку передбаченому цим кодексом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права свободи чи інтереси.

Враховуючи вищенаведене, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, з`ясувавши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1233,1297 ЦК України, статтями 200, 206, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Воловецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 100,64 кв.м., житловою площею 36,08 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт серії НОМЕР_8 виданого Мукачівським РВ УМВС України у Закарпатській області від 24.07.2000 року, місце реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

відповідач: Воловецької селищна рада Мукачівського району Закарпатської області; місцезнаходження: смт. Воловець, вул. Пушкіна, № 7, Закарпатська область; ;

третя особа: Воловецька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: смт. Воловець, вул. Карпатська, 68, Воловецького району Закарпатської області, .

Повне рішення буде складено 26 липня 2021 року.

Суддя: Софілканич О. А.