ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №583/1590/21

Номер провадження 22-ц/816/1287/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2021 року, ухваленого у складі судді Ярошенко Т.О. у м. Охтирка, повний текст якого було складено 09 червня 2021 року,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги мотивовано тим, що 22 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит в сумі 7000 грн, які вона зобов`язалася повернути в строк до 24 березня 2019 року зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору. 31 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено договір відступлення права вимоги, за яким позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, кредитні кошти у визначені строки повернуті не були, виникла заборгованість на загальну суму 19670 грн, з яких 7000 грн за тілом кредиту, 1610 грн за комісією, 7560 грн за відсотками, 3500 грн штрафи та пеня, яку і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2021 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2482247 від 22 лютого 2019 року та понесені судові витрати у розмірі 14159 грн 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення з ТОВ «Мілоан» кредитного договору та фактичного отримання нею кредитних коштів. Зокрема, наявний в матеріалах справи кредитний договір нею не підписувався, а інформації щодо його підписання електронним цифровим підписом цей договір також не містить. Довідка про ідентифікацію, на переконання відповідача, не є допустимим доказом, так як була виготовлена безпосередньо ТОВ «Мілоан» та не відповідає вимогам офіційних документів. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ТОВ «Мілоан» дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з кредитуванням.

Відповідач посилається також і на відсутність в матеріалах справи детального розрахунку кредитної заборгованості, що унеможливлює перевірити правильність її нарахування.

Звертає увагу і на те, що судом першої інстанції безпідставно відхилені заявлені нею клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного договору, докази відкриття на її ім`я в банківській установі рахунку, на який були перераховані кошти та первинні банківські документи, які б підтверджували перерахування коштів за договором.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення комісії в сумі 1610 грн та неустойки в сумі 3500 грн сторонами не оскаржується, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріли справи підтверджують, що ОСОБА_1 була ініціатором укладення кредитного договору, надала необхідні для його укладення особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової карти платника податків, паспортні дані, які зазначені в кредитному договору. Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних його умов правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 лютого 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2482247, відповідно до умов якого, товариство зобов`язалося на умовах визначених цим договором, надати в борг відповідачу 7000 грн, а остання в свою чергу зобов`язалася повернути кредит в строк до 24 березня 2019 року та сплатити його вартість в сумі 3500 грн, що включає комісію за надання кредиту в сумі 1610 грн та проценти за користування кредитом в сумі 1890 грн (а.с. 5-7,8).

Відповідно до розділу 6 цього договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.

Сторони договору обумовили, що відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору товариства в порядку визначеному правилами, позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладення цього договору. Договір надсилається товариством на електронну пошту позичальника або розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатору, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання кредитного договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

Згідно довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою укладено договір 2482247 від 22 лютого 2019 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 3502, час відправки ідентифікатора позичальника 22.02.2019 15:35, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатора НОМЕР_1 (а.с. 9).

На виконання умов договору, кошти за договором 2482247 були перераховані ТОВ «Мілоан» на кредитний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням №7986577 від 22 лютого 2019 року (а.с. 47).

31 травня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №31-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 10-14).

Того ж дня ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт приймання-передавання реєстру боржників від 31 травня 2019 року до договору про відступлення права вимоги №31-МЛ, до якого, в тому числі, був включений кредитний договорів №2482247 від 22 лютого 2019 року, укладений з ОСОБА_1 (а.с. 15-16).

З виписки з особистого рахунку за кредитним договором №2482247 від 22 лютого 2019 року слідує, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 листопада 2020 року становить 19670 грн, з яких: 7000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1610 грн прострочена заборгованість за комісією, 7560 грн прострочена заборгованість за процентами, 3500 грн строкова заборгованість за штрафами і пенями (а.с. 18).

08 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу ОСОБА_2 була направлена претензія, в якій останню було повідомлено про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» та просили протягом семи днів з моменту отримання листа добровільно погасити борг за вказаними реквізитами (а.с. 19)

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги відповідача щодо не підписання нею кредитного договору, виходячи з наступних обставин.

Зі змісту кредитного договору від 22 лютого 2019 року вбачається, що при його укладенні відповідачем було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного.

Відповідач під час розгляду справи інстанційними судами не вказувала на протиправне використання її особистих даних сторонніми особами, в тому числі і її номером мобільного телефону, на який ТОВ «Мілоан» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що ТОВ «Мілоан» має право надавати кредити, як фінансова установа, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про укладення між відповідачем та ТОВ «Мілоан» кредитного договору. У договорі про надання кредиту зазначено, що ТОВ «Мілоан» діє на підставі Свідоцтва про внесення кредитної установи до Державного реєстру фінансових установ №16103409 від 14 липня 2016 року.

Усупереч доводам апеляційної скарги, факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів ОСОБА_1 на кредитний рахунок підтверджується платіжним дорученням від 22 лютого 2019 року №7986577 (а.с. 47).

Відхилення судом першої інстанції клопотання представника відповідача про витребування доказів не впливає на правильність вирішення справи по суті, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують факт укладення ОСОБА_1 договору про надання кредиту та отримання нею кредитних коштів.

Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості надано не було та з клопотанням про їх витребування до суду не зверталася.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром присудженої до стягнення заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.

Сторони кредитного договору від 22 лютого 2019 року обумовили сукупну вартість кредиту, що вкладає 3500 грн, з яких 1610 грн це комісія та 1890 грн проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 0,90 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Термін повернення кредитних коштів сторони погодили 24 березня 2019 року.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 24 березня 2019 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Крім того, як обґрунтовано вказує відповідач у доводах апеляційної скарги, позивачем не було надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з ОСОБА_1 , зокрема простроченої заборгованості за процентами в сумі 7560 грн, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою.

Враховуючи те, що умовами кредитного договору не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, колегія суддів дійшла до висновку, що із відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів, що становить 1890 грн.

Таким чином, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженого до стягнення розміру заборгованості, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту у сумі 7000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 1890 грн, а разом 8890 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні також і в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Так, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1025 грн 94 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. З огляду на відсутність заперечень щодо їх розміру, пропорційно частці вимог у задоволенні яких позивачу було відмолено, з товариства на користь ОСОБА_1 належить стягнути 4384 грн 34 коп. понесених нею судових витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на її користь належить стягнути судовий збір у розмірі 530 грн 39 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Також, у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають розподілу понесені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, що підтверджуються квитанцією про оплату від 12 липня 2021 року (а.с. 69). За відсутності клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених її апеляційних вимог, що становить 2725 грн 96 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2021 року в частині розміру присудженої до стягнення заборгованості за кредитним договором та щодо розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 8890 гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором та 1025 гривень 94 копійки судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 4384 гривні 34 копійки понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2021 року залишити без зміни.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 530 гривень 39 копійок та 2725 гривень 96 копійок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук