Єдиний унікальний номер 226/68/21
Номер провадження 22-ц/804/1531/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року

м. Бахмут

справа № 226/68/21

провадження № 22-ц/804/1531/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Гапонова А.В., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Коваленко Т.О.), ухваленого в приміщенні суду в місті Мирноград Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2021 року до Димитровського міського суду Донецької області звернулось Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ «АБ «Укргазбанк») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 30.01.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було надано заяву-договір №2019/І_С/376-Z0597118-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк», на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту. Відповідно до заяви-договору від 30.01.2019 року відповідачу надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних.

Своїми підписами в заяві-договорі сторони підтвердили досягнення всіх істотних умов для даного виду договорів. Відповідач активно користувався грошовими коштами, що знаходились на його рахунку, проте зворотних надходжень від відповідача не вистачало для покриття його витрат. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача двічі було направлено вимоги про повернення кредиту, які відповідач залишив без виконання.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування в сумі 28529,04 грн., з яких 21932,81 грн. поточна заборгованість по кредиту, 3145,75 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 664,12 грн. поточна заборгованість по процентах, 2786,36 грн. прострочена заборгованість по процентах та судовий збір в розмірі 2102 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року позов ПАТ «АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 13999,98 гривень, судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1031,51 гривень, а всього 15031 (п`ятнадцять тисяч тридцять одна) гривня 49 копійок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі Банк посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в даній частині вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга Банку мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для стягнення заборгованості за процентами. Судом не враховано, що заява-договір містить всі умови надання коштів і сторони підтвердили, що досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.01.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №2019/І_С/376-Z0597118-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк», на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту. Відповідно до цієї заяви-договору у розділі «Паспорт споживчого кредиту» відповідачу було надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних. Відповідно до п.3.1. сторони своїми підписами підтвердили досягнення згоди щодо всіх істотних умов заяви-договору, що передбачені чинним законодавством України для договорів банківського рахунку фізичної особи, операції за якими, в тому числі, можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та для кредитних договорів (а.с.30-31).

Згідно наданого розрахунку, станом на 19.08.2020 року за відповідачем значиться заборгованість в розмірі 28529,04 грн., з яких 21932,81 грн. поточна заборгованість по кредиту, 3145,75 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 664,12 грн. поточна заборгованість по процентах, 2786,36 грн. прострочена заборгованість по процентах (а.с.5).

На адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору позивачем направлялась вимога про повернення кредиту, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.35,36).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 28529,04 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не був належним чином проінформований про умови кредитування за конкретним договором, а саме про сплату процентної ставки, тому з урахуванням сплачених відсотків визначив заборгованість за тілом кредиту у сумі 13999,98 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №2019/І_С/376-Z0597118-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк», на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту.

Відповідно до цієї заяви-договору у розділі «Паспорт споживчого кредиту» відповідачу було надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних. (а.с. 30-31).

Таким чином відповідач був повідомлений про умови кредитування та узгодив саме ті умови, про які вважав узгодженими банк.

За укладеним договором банк виконав свої зобов`язання та передав кредитні кошти позичальнику, який у свою чергу не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань та не повернув їх та проценти за користування кредитними коштами.

В підтвердження укладання договору Банком надано копію заяви-договору №2019/І_С/376-Z0597118-01 від 30 січня 2019 року з підписом клієнта ОСОБА_1 (а.с. 30)

За змістом статтей 77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 12, частини 1 статті 81, статті 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредитних коштів; строк, на який одержано кредитні куошти; варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 , при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його. Таким чином, при підписанні кредитного договору ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним. Доказів того, що договір кредиту оспорювався відповідачем матеріали справи не містять.

Таким чином позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів наявність договірних відносин із відповідачем та передачу йому грошових коштів на умовах, погоджених з останнім, та наявність заборгованості за договором кредиту. Однак відповідач, на якого покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, надати докази того, що кредитні кошти повернуті позикодавцю або спростувати суми боргу, заявленого позивачем, не надав під час розгляду справи жодних доказів в спростування позовних вимог.

Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами з видачею кредитних коштів ОСОБА_1 апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Згідно наданого Банком розрахунку ОСОБА_1 станом на 19.08.2020 року виникла заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування за тілом кредиту у загальному розмірі 25078,56 гривень ( 21932,81 грн. поточна заборгованість по кредиту, 3145,75 грн. прострочена заборгованість по кредиту) (а.с. 5)

Отримання коштів відповідачем та їх використання підтверджено випискою із його особового рахунку. (а.с. 6-8)

Наданий розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано жодним належним та допустимим доказом.

Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не отримував та не користувався кредитом. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.

На адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору 07.08.2020 року позивачем направлялась вимога про повернення кредитних коштів в загальному розмірі 6252,11 грн., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.36).

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію викладену у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 апеляційний суд вважає недоречним, оскільки правовідносини, у наведеній постанові не є тотожними тим, що виникли між сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено частини 1 статті 627 та частини 1 статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 року між ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №2019/І_С/376-Z0597118-01, згідно з умовами якого останній отримав споживчий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн., щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн., відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних.

В підписаній відповідачем заяві-договорі зазначено розмір процентної ставки за кредитом, тобто розмір процентної ставки за користування кредитом таким чином між сторонами погоджено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що заява-договір містила умови кредитування із використанням банківської карти, в якій зазначено щомісячний платіж по кредиту 7% мінімум 50 грн., відсоткову ставку 36% річних і відсоткову ставку на прострочену заборгованість 48% річних, підписані особисто ОСОБА_1 .

Таким чином відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним.

Тому умови кредитування із використанням кредитної карти розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 30.01.2019 року шляхом підписання заяви-договору, а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Із виписки із особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач використовував картку та частково виконував зобов`язання по погашенню кредиту .

Зазначене є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредиту.

Відповідачем кредитний договір не оспорювався в судовому порядку.

За встановлених обставин висновок суду першої інстанції в частині того, що відповідачем не було узгоджено сплату процентів за користування кредитом, суперечить встановленим судом обставинам.

В підтвердження позовних вимог Банк надав розрахунок заборгованості за споживчим кредитом, із якого вбачається, що станом на 19.08.2020 року утворилася заборгованість за основним боргом у розмірі 25078,56 грн.

Також Банк просить стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 19.08.2020 року в сумі 3450,48 грн.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

Строк дії договору встановлено до 29.01.2020 року. (а.с. 30)

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом лише до 29 січня 2020 року, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії договору. Подальше нарахування процентів є безпідставним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність дій Банку з приводу нарахування відповідачу заборгованості за користування кредитом поза межами строку дії договору, тобто після 29.01.2020 року.

За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами процентної ставки за період з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року, що згідно розрахунку заборгованості становить 714,27 грн.

Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За встановлених обставин суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника неповернутого розміру тіла кредитну та процентів за користування кредитними коштами.

Висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ АБ «Укргазбанк» розумів відповідач, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами є безпідставним, оскільки саме в заяві-договорі зазначені умови про сплату відсотків та їх розмір, з чим погодився відповідач, підписавши заяву-договір, та будь-яких заперечень з цього приводу не надав.

Враховуючи положення частини 4 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та ухвалити нове.

Отже, апеляційний суд, вважає, що позовні вимоги Банку слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2019/І_С/376-Z0597118-01 за тілом кредиту у розмірі 25078,56 грн. та за відсотками за користування кредитом у розмірі 714, 27 грн.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення у частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту та скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову до суду першої інстанції Банком було сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 гривні. (а.с. 1); при поданні апеляційної скарги Банком сплачено судовий збір у розмірі 3153,00 гривень, що загалом складає 5255 гривень.

Згідно позовної заяви ціна позову складає 28529, 04 гривень. (а.с. 3)

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, суд задовольняє позовні вимог ПАТ «АБ «Украгазбанк» у розмірі 25792,83 гривень, що складає 90 % ціни позову, тому судовий збір у розмірі 4729,50 гривень слід стягнути з відповідача на користь Банку.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків по кредиту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2019/І_С/376-Z0597118-01 від 30 січня 2019 року за тілом кредиту у розмірі 25078 (двадцять п`ять тисяч сімдесят вісім ) гривень 56 копійок та за відсотками за користування кредитом у розмірі 714 (сімсот чотирнадцять) гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 4729,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді А.В. Гапонов

О.О. Тимченко