Справа № 461/457/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/416/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», третя особа акціонерне товариство «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання недійсними договору кредиту та договорів факторингу,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Нью Файненс Сервіс» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 63223 грн. 28 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.05.2015 року між публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №V04.188.36309, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 64850 грн. зі сплатою 0,0010% річних, який зобов`язана була повернути, шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до встановленого графіку, однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 29.04.2016 року виникла заборгованість в розмірі 63223 грн. 28 коп., з якої: 63222 грн. 76 коп. заборгованість за тілом кредиту, 00 грн. 52 коп. заборгованість за відсотками та комісіями.

В подальшому, 29.04.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/04-1, згідно з яким ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, а 28.02.2017 року ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Серет», перейменованому на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», на підставі договору факторингу №28/02-1.

Зазначає, що на момент укладення вказаного вище договору факторингу, станом на 28.02.2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 63223 грн. 28 коп., яку відповідач в добровільному порядку відмовляється погашати.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №V04.188.36309 від 18.05.2015 року та договори факторингу №29/04-1 від 29.04.2016 року та №28/02-1 від 28.02.2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що 18.05.2015 року вона уклала кредитний договір з ПАТ «Ідея Банк», згідно з умовами якого їй надано кредит у розмірі 64850 грн., строком на 72 місяці, однак, в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй повної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, про можливість зміни відсоткової ставки в сторону зменшення, не зазначив вартості усіх супутніх послуг, не надав у письмовому вигляді передбачені законодавством документи, як додатки до договору (інформаційний лист та Правила (договірні умови)), чим порушив її права, яка споживача, та допустив істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, який призвів до погіршення її становища, як позичальника.

Зазначає, що вона не була попереджена про відсутність у договорі умов, які є обов`язковими для договорів даного виду згідно законодавства, про наявність в договорі умов, які в порушення законодавства про захист прав споживачів є незаконними та несправедливими, обмежують споживача в правах та створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на користь банку, і вважає, що укладення спірного договору кредиту стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції, а тому такий договір, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є недійсним.

Визнання недійсними договорів факторингу ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що TOB «Фінансова компанія «Рантьє» та TOB «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на TOB «Нью Файненс Сервіс», не мали ліцензії на здійснення валютних операції, не були включеними до Державного реєстру фінансових установ, а відтак, не могли бути стороною у відповідних договорах факторингу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року первісний позов ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс» заборгованість за кредитним договором №V04.188.36309 від 18.05.2015 року у сумі 63223 грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 63222 грн. 76 коп. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 00 грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс» судовий збір у розмірі 1921 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Нью Файненс Сервіс», третя особа АТ «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання недійсними договору кредиту та договорів факторингу відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Курило В.Г., просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не є належним та допустимим доказом, оскільки не підкріплений документами первинного бухгалтерського обліку, не містить підпису головного бухгалтера та печатки банку, складений у WORD форматі, без прив`язки до документів первинного і вторинного бухгалтерського обліку.

Крім того, зазначає, що суд безпідставно не врахував наданих 05.02.2019 року доказів, а саме: копію виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 06.09.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №756, яким з ОСОБА_1 стягнуто в користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» заборгованість в розмірі 54383 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 45002 грн. 59 коп., заборгованість за несплаченими відсотками та комісіями 8080 грн. 91 коп. та плата за вчинення виконавчого напису 1300 грн.; копію постанови головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 04.10.2016 року, якою відкрито виконавче провадження №52490023 на підставі вказаного вище виконавчого листа; копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у справі №755/1891/17, якими встановлені преюдиційні обставини про те, що станом на 11.07.2016 року ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» скористалась своїм правом на дострокове стягнення всієї суми боргу по кредиту за виконавчим написом нотаріуса.

Зазначає, що ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», не мають ліцензії на надання фінансових послуг та не включені до Державного реєстру фінансових установ, а тому укладені з ними договори факторингу суперечать вимогам закону і є недійсними.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, та у зв`язку із перебуванням суддів у відпустці з 17 червня по 02 липня 2021 року включно, повний текст постанови складений 09 липня 2021 року, а тому датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.06.2021 року, є дата складення повного судового рішення 09.07.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №V04.188.36309 (а.с.7-10 т.1), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 64850 грн. зі сплатою 0,0010% річних на строк 72 місяці, який відповідач зобов`язувалась повернути шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до встановленого і погодженого сторонами графіку щомісячних платежів.

У пункті 5.1 кредитного договору позичальник заявив та гарантує, що вся інформація, відомості та документи, які повідомлені ним та надані банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі та у повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений з тарифами банку та згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного договору йому вручено банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

18.05.2015 року ОСОБА_2 підписала довідку-повідомлення (а.с.11 т.1), якою підтвердила, що AT «Ідея Банк» до укладення кредитного договору, надав їй у письмовій формі інформацію про всі умови кредитування, в тому числі, й про орієнтовну сукупну вартість кредиту №V04.188.36309, а тому доводи відповідача про порушення банком положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за ставкою 0,0010% річних від неповернутої суми кредиту.

Цим пунктом кредитного договору визначено, що процентна ставка є фіксованою і не може збільшуватись без попереднього повідомлення та погодження позичальника, відтак, твердження відповідача про те, що AT «Ідея Банк» порушило в цій частині вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» є також безпідставними.

Кредитний договір №V04.188.36309 від 18.05.2015 року є споживчим і кредит надавався ОСОБА_2 у національній валюті (гривні), а тому помилковими є твердження відповідача, про те що банк зобов`язаний був надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відповідність кредитного договору вимогам закону та про відсутність правових підстав для визнання цього договору недійсним.

Також встановлено, що 29.04.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/04-1, згідно якого клієнт (банк) відступив факторові, а останній набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.17-24 т.1).

06.02.2017 року ПАТ «Ідея Банк» надав дозвіл ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» на відчуження придбаних прав вимоги третім особам (а.с.25 т.1).

28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», укладено договір факторингу №28/02-1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.26-32 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з положеннями ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 ЦК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16.

Згідно з пунктами 6 - 9 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 серпня 2003 р. №41, юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до реєстру. Датою внесення відповідного запису до реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до реєстру. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є свідоцтво. Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до реєстру та отримання свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу. Свідоцтво видається без зазначення строку дії та діє до прийняття Нацкомфінпослуг рішення про виключення фінансової установи з реєстру та анулювання свідоцтва.

Таким чином, свідоцтво, отримане фінансовою установою, як підтвердження її статусу, надає право такій установі надавати фінансові послуги до прийняття рішення про виключення з реєстру такої установи та анулювання свідоцтва.

Як встановлено судом, на дату укладення договору факторингу №29/04-1 від 29.04.2016 року TOB «Фінансова компанія «Рантьє», як фактор згідно даного договору, мало статус фінансової установи, підтвердженням чого є свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 18.02.2015 року серії ФК №517 (а.с. 140-141 т.1).

TOB «Фінансова компанія «Рантьє» виключено з Державного реєстру фінансових установ лише 21.02.2017 року, підтвердженням чого є відповідний витяг (а.с. 142 т.1).

Також належними та допустимими доказами підтверджено, що на дату укладення договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (на той час - ТОВ «Фінансова компанія «Серет»), як фактор, мало статус фінансової установи, підтвердженням чого є свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 17.08.2015 року серії ФК №608, та виключене з Державного реєстру фінансових установ лише 25.05.2017 року, підтвердженням чого є розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25.05.2017 року №2052 (а.с.136-139).

Тобто, на момент укладення вище згаданих договорів факторингу їх сторони відповідали вимогам, встановленим статтею 1079 ЦК України, у зв`язку з чим TOB «Нью Файненс Сервіс» правомірно набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у зв`язку з безпідставністю заявлених нею позовних вимог.

Судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №V04.188.36309 від 18.05.2015 року станом на 29.04.2016 року дату первинного відступлення права вимоги за цим договором, а також на момент пред`явлення даного позову, станом на 10.01.2019 року, залишилась незмінною і становила 63223 грн. 28 коп. (а.с.15-16 т.1), з якої: 63222 грн. 76 коп. заборгованість за тілом кредиту та 00 грн. 52 коп. заборгованість за нарахованими процентами (сплати комісії умовами кредитного договору не передбачено), яку відповідач на вимогу нового кредитора (а.с.42-45 т.1) не погасила, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову TOB «Нью Файненс Сервіс» в повному обсязі.

Доводи апелянта про наявність виконавчого напису нотаріуса від 06.09.2016 року, який знаходився на примусовому виконанні в органах ДВС, та судових рішень у справі №755/1891/17 щодо преюдиційності встановлених обставин стосуються іншого кредитного договору №L01.188.35590 від 17.04.2015 року (а.с.59-71 т.1), а тому правильно не були враховані судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 липня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.