Провадження № 22-ц/812/1197/21 Доповідач апеляційної інстанції - Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 476/28/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення сторін у письмовому

провадженні) цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області, ухвалене 5 квітня 2021 року суддею Черняковою Н.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 15 квітня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк», звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 19 червня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підтвердивши своїм підписом, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг (далі - Договір). За умовами договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1800 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Договору станом на 21 грудня 2020 року у неї виникла заборгованість у розмірі 96 746,44 грн., з яких 82 576,01 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14 170,43 грн. за простроченими відсотками, які банк просив стягнути з боржника.

Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву посилалась на пропуск банком позовної давності; відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості проведеного на підставі первинних бухгалтерських документів (а не тільки самого розрахунку); безпідставне включення до заборгованості за кредитом процентів, пені та штрафів; відсутність доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору у письмовому вигляді з узгодженими умовами, а також доказів відкриття рахунків, видачі кредитних карток, звернень до неї про дострокове повернення кредитних коштів.

У відповіді на відзив представник КБ «ПриватБанк» зазначав, що кредитний договір з ОСОБА_1 укладений шляхом підписання клієнтом договору приєднання, тобто підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованим фінансовою установою Умовам та Тарифам. Сторонами досягнуто згоду щодо всіх умов кредитування, про що зазначено в заяві, яку підписано ОСОБА_1 . Виписка з банківського рахунку, яка має статус первинного бухгалтерського документу, містить відомості про рух коштів на рахунку відповідачки, а також свідчить як про відкриття кредитного рахунку, надання кредитного ліміту, так і про отримання позичальником кредитної картки, як необхідного інструменту для отримання кредитних коштів. Заяву про застосування позовної давності вважає безпідставною, враховуючи особливості користування кредитним лімітом.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 82 576,01 грн. заборгованості за кредитом (тілом) та судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування (ціну договору), а саме розмір процентів, а також обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань. При цьому надані банком Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, встановлені банком, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами з дотриманням письмової форми угоди. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови, надані банком витяги з відомчих документів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору. За цих обставин стягненню з відповідачки підлягають отримані нею та неповернуті кредитні кошти (тіло), розмір яких складає 82 576,01 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення та відмовити банку у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не дав належну оцінку її доводам про те, що вона не підписувала кредитний договір, а тому застосування правил щодо встановлення кредитного ліміту, процентів тощо є безпідставним.

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справу розглянуто в порядку письмового провадження у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі Умови та Правила).

Платіжні картки випускаються на строк, визначений банком для відповідного типу картки та категорії клієнта. Строк дії платіжної картки зазначається на самій картці, яка є дійсною до останнього дня зазначеного на ній місяця відповідного року включно.

Враховуючи ці особливості кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку, можна дійти висновку, що строк дії кредитного договору залежить від строку дії платіжної картки або/та строку кредитного ліміту.

Судом встановлено, що 19 червня 2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15).

Бланк анкети-заяви містить позначення, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які були йому надані в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

При цьому анкета-заява ОСОБА_1 не містить будь-яких відомостей про вид платіжної картки, розмір кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності за порушення умов кредитування (неустойка).

Пам`ятку клієнта, посилання на яку містить заява-анкета, суду не надано.

Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (далі Тарифи) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови) (а.с. 16-40).

Власноручного підпису позичальника ОСОБА_1 ці витяги не містять.

Факт вручення або ознайомлення з Тарифами та Умовами ОСОБА_1 заперечувала.

При цьому в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась банком, діяла на час укладення кредитної угоди. Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Крім того, надана позивачем інформація щодо редакції наказу СП-2012-6651828 від 6.04.12 року має відмінності від редакції Умов, які долучені до позовної заяви (наприклад, пункт 2.1.4.5) (а.с.34 та 41 зворот).

Тому надані банком докази на підтвердження узгодженості умов кредитування, витяги з Тарифів та Умов не можуть вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Отже, основний висновок суду першої інстанції про те, що стягненню з ОСОБА_1 отриманого та не повернутого кредиту (тіла) відповідає обставинам справи та положенням цивільного законодавства.

Разом з тим, при визначення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції взяв за основу розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 21 грудня 2020 року, який позивач додав до позовної заяви( а.с.7-12).

Заборгованість за отриманим кредитом за цим розрахунком банк визначив у розмірі 82 576,01 грн.

Водночас, нарахування за використання ліміту (проценти) за кожний наступний місяць проводилось банком на загальну заборгованість за попередній місяць, в тому числі і на нараховані за попередній період проценти та пеню.

Так, стовпець 4 розрахунку (з 1.11 -2015 року) має назву «відсотки погашені за рахунок кредиту», що свідчить про зарахування до суми отриманого кредиту нарахованих відсотків.

Отже, заборгованість, яка зазначена банком як прострочене тіло кредиту 82576,01 грн. фактично є загальною заборгованістю, до складу якої включено як тіло кредиту, так і проценти та інше.

Нарахування у такий спосіб суперечить Умовам (а.с. 28-45) та положенням статті 534 ЦПК щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, а тому не може вважатись обґрунтованим.

Розрахунок заборгованості за кредитом (тілом), проведений апеляційним судом за програмним забезпеченням КБ «ПриватБанк», свідчить про те, що така заборгованість складає 26 376,69 грн. (а.с153-158), які підлягають стягненню відповідно до статей 526 ЦК.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 14 170,43 грн. заборгованості за процентами банк не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги пов`язані з невірним розумінням відповідачкою підстав часткового задоволення позову банку, а тому ці доводи не спростовують висновків суду щодо стягнення отриманого та неповернутого кредиту (без стягнення процентів та неустойки).

Відповідно до статті 141 ЦПК між сторонами підлягаю розподілу судові витрати, понесені банком при поданні позовної заяви ( 2 270 грн.) та відповідачкою при поданні апеляційної скарги (2 906грн.)

Пропорційно задоволеним позовним вимогам та задоволеним вимогам апеляційної скарги відшкодуванню позивачеві підлягає 618,90 грн., а відповідачці ОСОБА_1 1 977,94 грн.

Керуючись статтями 374,376, 382 ЦПК України. Апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2021 року змінити. Зменшити стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 82 576, 01 грн. до 26376, 69 грн. та судових витрат з 1937 грн. до 618,90 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 977,94 грн. судових витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В. В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 1 липня 2021 року.