Справа № 502/523/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Балан М.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Урсул Г.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»

про

стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою, яка від її імені підписана представником ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви, представник позивача вказує, що 27.11.2018 року о 19 годині 30 хвилин на автодорозі «T-16-28» «Спаське - Вилкове» Кілійського району Одеської області на відстані 2 кілометри 300 метрів від АЗС «Петромол», водій ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ21214», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впевнився в безпеці для всіх учасників руху та не надав перевагу зустрічному транспорту, почав перестроюватися на полосу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Reno Master», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль «ВАЗ21214», державний номерний знак НОМЕР_1 належить ТОВ «Титан» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 21.06.2006 року, відповідач ОСОБА_2 керував цим транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Автомобіль «Reno Master», державний номерний знак НОМЕР_2 належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 16.05.2013 року.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 05.08.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 16.08.2019 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 - який керував автомобілем «ВАЗ21214», державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу NAM/4628106 який діяв на час ДТП. Ліміт відповідальності, згідно полісу складає за шкоду, завдану життю та здоров`ю - 200000 грн., за шкоду завдану майну 100000 грн., франшиза - 500 грн.

Страхове відшкодування Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено позивачу в сумі 88326, 13 грн. Таким чином, ПрАТ «УПСК» виконало свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Фактична вартість відновлювального ремонту, згідно зі звітом № 944/1019 від 26.10.2019 року оцінювача ОСОБА_5 складає 212509,52 грн. без ПДВ. Таким чином, відповідачем заподіяно позивачу матеріальну шкоду в розмірі 212509,52 грн., з яких страхова компанія відшкодувала 88326,13 грн. Невідшкодованими залишилися 124 183, 39 грн. матеріальної шкоди та за проведення автотоварознавчого дослідження - 2 000 грн.

Крім того, позивачу внаслідок винних та неправомірних дій ОСОБА_2 було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в порушені права власності позивача, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу, позивач зазнала немало переживань та страждань з приводу не сплати відповідачем в добровільному порядку шкоди завдану позивачу. Позивач, фактично втратила можливість протягом тривалого часу вільно користуватись своїм транспортним засобом (рефрижератором), який вона використовувала у своїй підприємницькій діяльності, та понесла значні збитки, у зв`язку з простоєм автомобіля з 27.11.2018 року до 07.06.2019 року, який був арештований, що завдало значних психологічних страждань.

Також позивач витрачала чимало часу на поїздки до слідчого, оцінювачів, органів судової влади та поліції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем. Тому моральна шкода яка підлягає відшкодуванню, позивач оцінює в 10000 грн.

У зв`язку з тим, що позивач змушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката, враховуючи уточнений розрахунок наданих послуг адвокатом від 21.07.2021 року, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 12800,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1361,83 грн.

Враховуючи вищенаведене, представник позивача просить суд:

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) - 136 183, 39 грн., а саме:

- 124 183, 39 грн. матеріальної шкоди;

- 2 000 грн. витрат на проведення незалежної оцінки транспортного засобу;

- 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 12800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1361,83 грн. судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати заперечення проти позову не скористався.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, заяв або клопотань про розгляд справи у його відсутність не надав, про причини неявки не повідомив.

На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 27.11.2018 року о 19 годині 30 хвилин на автодорозі «T-16-28» «Спаське - Вилкове» Кілійського району Одеської області на відстані 2 кілометри 300 метрів від АЗС «Петромол», водій ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ21214», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впевнився в безпеці для всіх учасників руху та не надав перевагу зустрічному транспорту, почав перестроюватися на полосу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Reno Master», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою слідчого Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 25.01.2019 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 10000577 від 28.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито та копію постанови направлено до сектору превентивної діяльності, для притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, /а.с. 8-9/.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 05.08.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а отже факт порушення відповідачем правил дорожнього руху і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП доказуванню не підлягають, так як це встановлено вищевказаною постановою. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 16.08.2019 року, /а.с. 10/.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ21214», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було застраховано в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4628106, строком дії з 13.07.2018 року по 12.07.2019 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200 000,00 гривень; за шкоду заподіяну майну, у розмірі 100 000,00 грн., розмір франшизи 500,00 грн., /а. с. 11/.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 35 вищезазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

10.12.2018 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було подано Заяву про виплату страхового відшкодування за участю автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та автомобілю «Renault Master», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », /а. с. 46/.

Відповідно до вимог ст. 34.2, 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.1188ЦК України,шкода,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,відшкодовується на загальних підставах,а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону).

Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить відшкодувати позивач, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, тобто відшкодовується винною особою.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо зменшення суми матеріальної шкоди, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем у 10000 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які полягають у тому, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 27 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 27 ЦК України).

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, представник позивача зазначив про те, що моральна шкода полягає у психологічних та душевних стражданнях ОСОБА_1 , емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості та тривоги, тобто в ушкоджені психологічного здоров`я позивача, понесення значних збитків, у зв`язку з простоєм автомобіля.

Суд вважає, що розмір відшкодування має бути співмірним нанесеній моральній шкоді та відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, тому , враховуючи наявність незручностей у житті позивача, пов`язаних з ремонтом автомобілю, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем сплачено 2000 гривень, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 70/18 від 26.06.2018 року експерту за дослідження його пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення суми вартості проведеної експертизи в розмірі 2000 гривень на користь власника майна.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», з відповідними змінами та доповненнями у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи оригіналу квитанції про сплату позивачем судового збору позов цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12-13, 18, 258-259, 263-265, 268, 281-283, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , 124183 (сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят три) гривні 39 (тридцять дев`ять) копійок матеріальної та 10000 (десять тисяч) моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а також 10000 (десять тисяч) гривень судових витрат.

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 03.08.2021 року.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан