Дата документу 20.07.2021 Справа № 336/53/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/53/21
Провадження №22-ц/807/1963/21
Головуючий в 1-й інстанції Дацюк О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Лідія Афанасіївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору, стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі 663000 гривень. Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , на 11/200 частин квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року, заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Лідія Афанасіївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору, стягнення збитків залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, між сторонами виник спір щодо визнання недійсним договору та стягнення збитків, і накладання арешту на майно відповідача забезпечить виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. Докази наявності майна та його оцінка надані в повному обсязі, тому суд безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження на час звернення із заявою про забезпечення позову належності відповідачеві права власності на об`єкти нерухомості, на які позивач просить накласти арешт, не вказано яким саме чином невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може зробити неможливими чи ускладнити виконання рішення суду, а також не надано доказів на підтвердження того, що вартість об`єктів нерухомості, на які позивач просить накласти арешт співмірна ціні позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Слід зауважити, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Між сторонами у справі дійсно виник спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в сумі 663000 гривень.

Заявником у заяві про забезпечення позову вказано про наявність у відповідача нерухомого майна, є посилання на його орієнтовну вартість, повідомлено про наявність інших цивільних проваджень, що додатково підтверджують існування спору між сторонами, та зазначено про необхідність застосування заходів забезпечення позову як способу уникнути у майбутньому складнощів з виконання рішення про задоволення позовних вимог, які мають майновий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції, при постановці оскаржуваної ухвали не мотивував свого рішення, так посилання на ненадання заявником доказів наявності у відповідача нерухомого майна, не можна вважати достатнім аргументом для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки суд не позбавлений права самостійно перевірити вказану інформацію.

Відповідно до положень ч.3, 4 ст. 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності необхідності у наданні додаткових підтверджень вартості майна, на яке заявник просив накласти арешт, не позбавлений був права з`ясувати вказані обставини та надати їм належну оцінку.

Відповідно до ч.6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

При цьому суд першої інстанції не розглянув можливість часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції, не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 липня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков