Справа № 702/227/21
Провадження № 2/702/165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.07.2021 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.

представника позивача - ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 - не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач 20.04.2021 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Заявлена вимога мотивована тим, що 10.12.2018 в м. Київ між ним, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 1 500 грн. На підтвердження боргового зобов`язання ОСОБА_3 10.12.2018 видав йому розписку, згідно якої зобов`язався повернути йому борг до 20.12.2018.

Станом на 15.04.2021 відповідач не повернув позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 1 500 грн, уникає зустрічі із позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки позивача та не виконує свої зобов`язання за договором позики.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання починаючи з 21.12.2018 по 15.04.2021.

В розписці відповідач зазначив, що у разі прострочення платежу, згоден відшкодувати: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначену в розмірі 365% та суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Відповідно до договору позики, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково відповідач зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу.

Прострочення складає 846 днів, застосовують штраф за прострочення повернення коштів за 30 календарних днів, який складає 1 500*10 = 15 000,00 грн.

Просить стягнути з відповідача кошти за договором позики від 10.12.2018 суму боргу в розмірі 1 500 грн, штраф за прострочення повернення коштів складає 15 000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою суду від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.07.2021 постановленою без виходу до нарадчої кімнати вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутність позивача, позов позивач підтримує повністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що на даний час кошти відповідачем не повернуті.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду до суду не подавав, правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд заслухавши думку представника позивача, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки від 10.12.2018 ОСОБА_3 отримав 10.12.2018 від ОСОБА_2 на власні потреби кошти в сумі 1 500 грн. вказану суму коштів зобов`язувався повернути до 20.12.2018. У разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати, ОСОБА_2 , зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено в розмірі 365% та суму інфляційних, відповідно до законодавства України. У випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів (а.с. 49).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що відповідно до змісту розписки від 10.12.2018 з однієї сторони - позикодавець ОСОБА_2 передав другій стороні позичальникові ОСОБА_3 грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у визначений строк.

Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт отримання коштів у борг, розписка від 10.12.2018 за своєю суттю є договором позики, незалежно від найменування даного документа.

Отже, судом встановлено, що 10.12.2018 між сторонами укладено договір позики.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами третьою, четвертою ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до договору позики укладеного між сторонами 10.12.2018 позикодавець (позивач) 10.12.2018 передав грошові кошти у розмірі 1 500 грн позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказану суму до 20.12.2018.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, містить умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням про їх повернення до 20.12.2018.

Відповідно до умов договору, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково відповідач зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф у зазначеному розмірі зобов`язався сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів.

Згідно розрахунку наданого позивачем штраф за 846 днів складає 15 000,00 грн, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штраф є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга ст. 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе зменшити суму штрафу до розміру основної заборгованості, а саме до 1 500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд урахувавши те, що відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, заперечень з приводу отримання коштів від позивача не висловив, доказів щодо повернення отриманої в борг грошової суми не надав, оригінал боргової розписки знаходився у позикодавця (позивача), вважає доведеним невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики.

На підставі викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем позики у сумі 1 500 грн та штрафу за прострочення повернення коштів в сумі 1 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 3 000 грн (тобто 18,18 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 165,07 грн, а судовий збір у сумі 742,93 грн суд покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-283, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 10.12.2018 грошову суму у розмірі 3 000 (три тисячі) грн, з яких: 1 500 грн 00 коп сума позики, 1 500 грн штраф за несвоєчасне повернення коштів.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 07 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Позивач, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.М.Жежер