ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року

м.Харків

справа № 643/9302/13

провадження № 22-ц/818/3168/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Котелевець А.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Колесникова О.О.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської дирекції АБ «Укргазбанк»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року, постановлене суддею Сиротниковим Р.Є.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив:

-в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника ОСОБА_3 у розмірі 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США, та 23800945,78 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., 27.10.2009 року.

-реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 322000,00 грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26.12.2007 між «Укргазбанком» та ОСОБА_3 , укладений Кредитний договір № 20, відповідно до якого останній отримав від банку кредит в розмірі 2 644 000 доларів США, на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012, та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами виходячи із 12,5 % річних.

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань перед Банком 09.06.2008 між Банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки за № 16/08-Б. Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,6 кв.м. .Відомості про іпотеку 09.06.2008. внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер № 7356523, на відчуження нерухомого майна накладено заборона.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 у справі №2-1404/10 на користь АТ «Укргазбанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто 1664543, 02 грн. та 2630252,33 долара США.

11.09.2009 Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 між Банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

На підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. за реєстроваим №5637 квартира АДРЕСА_3 , яка є предметом іпотеки, відчужена, останніми власниками є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

На теперішній час рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Банком проведена оцінка вартості іпотечної квартири, за висновком експерта ринкова вартість квартири визначена у 322000,00 грн.

З урахуванням розміру заборгованості Боржника, з посиланням на ст.525, 575 ЦК України, ст.23 Закону України «Про іпотеку», на підставі Кредитного договору та договору іпотеки, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 322000,00 грн., з наданням АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі, права отримання у нотаріуса дублікатів правовстановлюючих документів на квартиру.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014 року у справі № 643/9302/13-ц зазначений вище позов було задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме «... квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 27.10.2009 р. за реєстровим № 5637, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року з дотриманням вимог цього закону та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями, за початковою ціною продажу предмету іпотеки у розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно законодавства України але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна».

Додатковим рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 року, у резолютивній частині зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме «... нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 у загальному розмірі 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945,13 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16 956 872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6 844 072,35 грн., непогашеного кредиту у сумі 2 382 796,72 дол. США та простроченої заборгованості по процентах у сумі 1282 005,27 дол. США по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмету іпотеки - 300 800,00 грн. (триста тисяч вісімсот) грн., але на рівні не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.04.2015 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.12.2016 року рішенням Московського районного суду м. Харкова позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» було задоволено.

14.02.2017 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова зазначене вище заочне рішення від 15.12.2016 року було скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника ОСОБА_3 у розмірі 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США, та 23800945,78 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 322000,00 грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору дарування р.н. 1318 від 17.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд не звернув уваги на те, що предметом іпотеки є весь будинок і немає підстав вважати, що квартира АДРЕСА_3 стала самостійним предметом іпотеки.

При ухваленні рішення судом першої інстанції взагалі не надано оцінки факту, на який посилається позивач у позові щодо реалізації з дозволу банку ще до прийняття 11.09.2009 року рішення суду про визнання недійсним іпотечного договору 26 квартир (17, 29, 32, 36, 40, 50, 55, 56, 58, 59, 65, 66, 68, 71, 84, 88-90, 92, 93, 95, 104, 106, 108, 114) без укладання додаткової угоди до договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року щодо зміни розміру зобов`язання, предмету іпотеки в частині зменшення площі та кількості квартир, заставної вартості предмету іпотеки. Отже продаж зазначених квартир за згодою банку без внесення змін до іпотечного договору унеможливлює встановлення обсягу прав і обов язків які в розумінні ст. 23 Закону України «Про іпотеку» переходять від ОСОБА_3 новому власнику квартири, яка є складовою частиною будинку зазначеного у іпотечному договорі.

Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

З урахуванням того, що в житловому будинку літ. «В-5» розташовано 123 квартири, загальна площа будинку 6422,9 кв.м., житлова площа складає лише 2285,6 кв.м., виділення в натурі нежитлової площі як об`єкту спільної сумісної власності всіх власників 123 квартир, та окремо власників квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , відчужених за згодою Банку, не відбувалося.

Також, зазначає, що суд не встановив чи несу відповідач відповідальність як іпотекодавець відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотека та обтяження на момент придбання мною квартири не існували.

Вважає, що звернення стягнення на квартиру в рахунок заборгованості ОСОБА_3 не є співмірним, не ґрунтується на Законі та не передбачено договором іпотеки № 16/08-Б від 9.06.2008 року.

Наголошує, що він є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_3 із урахуванням приписів ч.З ст.12 Закону України «Про іпотеку», ст. 41 Конституції України, а тому застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку» при винесенні оскаржуваного рішення є помилковим.

Також звертає увагу суду, що в квартирі зареєстрована малолітня дитина, і у разі звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно залучати Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, однак цього не зроблено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Укргазбанк» суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є частиною предмета іпотеки за договором іпотеки №16/08-Б; іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису у Державний реєстр іпотек, оскільки ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності договору іпотеки; на момент укладення іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмету договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них, а тому в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності без деталізації та опису кожної окремої квартири; пізніше квартира АДРЕСА_3 , що належить відповідачам на праві спільної часткової власності, стала самостійний об`єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки. Таким чином, до відповідачів перейшли всі права та обов`язків іпотекодавця. Крім того, у розумінні ст.5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладання договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предмету іпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договорами купівлі-продажу.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

26.12.2007 між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно якого ОСОБА_3 отримав від банку кредит в розмірі 2644000 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. (т. 1 а.с. 9-11)

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань перед Банком, 09.06.2008 між Банком з одного боку, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - з іншого боку, укладено договір іпотеки № 16/08-Б.

Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки виступив багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285, 6 кв.м., що має 123 квартири (т.1 а.с. 14-17).

Відомості про договір Іпотеки та заборону на нерухоме майно нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09.06.2008 (Т.1 а.с. 18,19).

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Боржником ОСОБА_3 належним чином грошові зобов`язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 за №2-1404/10 про стягнення на користь Банку солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945,13 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26.12.2007 (т.1 а.с. 20-22).

З відповіді Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства ючстиції України від 12.10.2017, вбачається, що станом на жовтень 2017 року рішення Московського раойнного суду м.Харкова від 13.05.2008 не виконано, постановою державного виконавця від 07.03.2014 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗАкону України "Про виконавче провадження" (в ред. до 05.10.16) в зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Виконавчий документ повернуто стягувачу, заборгованість за даним виконавчим документом не погашена.

Рішенням Московським районним судом м. Харкова від 11.09.2009 року договір іпотеки, укладений 09.06.2008 між Банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

У період чинності вказаного рішення суду спірну квартиру АДРЕСА_3 було відчужено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором дарування від 17.06.2011.

На час укладання угоди, зазначена квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек виключені на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 (т.1 а.с. 23,24).

В подальшому, рішенням судової колегієї по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним, виключення запису з реєстру іпотек - відмовлено (Т.1 а.с. 25-29).

Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником зобовязань, передбачених, цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки.

Згідно із пунктами 3.1.5., 3.1.6. договору іпотеки «Іпотекодержатель/Банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Пунктами 6.3., 6.4. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із домовленістю сторін; за рішенням іпотекодержателя задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись у наступному порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладання довіреності на реалізацію предмету іпотеки.

У пункті 6.6. договору іпотеки визначено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки у повному обсязі.

Відповідачу ОСОБА_1 була надіслана вимога Стягувачем 06.08.2012, вих.№ 2227 та ним отримана (т. 1 а.с. 34,35).

На адресу відповідача ОСОБА_2 аналогічна вимога направлялась також 06.08.2012 за вих. №2229, та отримана ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 37,38).

Відповідно до приписів ст.5 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції на час укладення договору), частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Позивач просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_16 , який є предметом іпотеки за договором №16/08-Б.

Той факт, що спірна квартира дійсно обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який є предметом іпотеки, сторонами не заперечується і не потребує доказування.

Разом з тим, як зазначено вище, за договором №16/08-Б предметом іпотеки було визначено не окремі квартири, а будинок 31 загалом (який складається зі 123 квартир).

При цьому договором №16/08-Б було визначено вартість предмету іпотеки - житлового будинку в цілому в розмірі 17070000 гривень (п.2.2.договору іпотеки).

Як встановлено судом та визнається позивачем, за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки було виключено 26 квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_2 , при цьому попередня вартість предмета іпотеки не змінювалась. Отже, така вартість визначена з тим розрахунком, що предмет іпотеки містить 123 квартири.

Відповідно до п.3.3.14 вказаного договору іпотеки, у разі проведення іпотекодавцями реконструкції, в результаті якої зміниться назва предмета іпотеки, функціональне призначення, загальна площа, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та інше, іпотекодавці зобов`язані повідомити про це іпотекодержателя в 5-денний строк з моменту проведення реконструкції та внести відповідні зміни до цього договору іпотеки, шляхом укладення з іпотекодержателем нотаріально посвідченого додаткового договору.

Даних про укладання такого додаткового договору матеріали справи не містять.

Не надано суду доказів і про існування будь-яких інших договорів, якими б вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв`язку з виділенням окремих квартир у будинку АДРЕСА_2 в натурі, і реєстрації права власності на них, як на окремі об`єкти нерухомості.

Отже, спірна квартира на час укладення договору №16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира стала самостійним предметом іпотеки, як то зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Договір іпотеки, копія якого наявна у матеріалах справи передбачає право банку звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки (п.6.1 договору іпотеки), та не містить процедури звернення стягнення на квартиру, як складову частину предмета іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, для вирішення спору та правильного застосування приписів ст.23 Закону України «Про іпотеку» необхідно встановити як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною, та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю квартири, набутої відповідачами, про що було чітко зазначено Верховним Судом України при розгляді даної справи.

При повторному розгляді справи судом першої інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів на підтведження своїх вимог, щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру, як на частину предмету іпотеки, у визначений позивачем спосіб, хоча надання таких доказів є процесуальним обов`язком позивача. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Звіт про оцінку майна, що був наданий позивачем суду першої інстанції в якості доказу вартості спірної квартири, не дає відповіді на питання, що були порушені судами вищих інстанцій при скасуванні судових рішень в даній справі. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач при повторному розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції - не надав.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У договорі іпотеки від 09 червня 2008 року у пунктах 6.4., 6.6. сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суд першої інстанцій належної уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

До того ж Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 дійшла висновки про те, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не ммала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Оскільки відповідачі набули право власності на спірне майно у період коли відомості про це майно не перебували у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні підстави вважати що ця особа набула обов`язки іпотекодержателя.

Беручи до уваги вище викладене судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог АТ «УкргазБанк» оскільки вимоги є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Такими чином, з АТ «УкргазБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 172,10 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - О.М.Хорошевський

Судді - А.В.Котелевець

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 29.07.2021 року