Дата документу 27.07.2021 Справа № 334/6684/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6684/20 Головуючий у 1 інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1618/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк,, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що він укладав кредитний договір з АТ «АЛЬФА-БАНК». Він сумлінно виконував свої обов`язки щодо погашення кредиту, проте у зв`язку хворобою та подальшим встановленням інвалідності внаслідок загального захворювання, просив надати йому кредитні канікули. У наданні кредитних канікул йому було відмовлено, отже він продовжує виплачувати банку кредит.

Проте, за місцем роботи надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту па кошти боржника, а також про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 липня 2020 року ВП № 62633604, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю., з якої він дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було видано виконавчий напис № 15980 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягується на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 33894,92 грн. та винагорода державного виконавця у розмірі 3389,49 грн.

ОСОБА_1 виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав: про наявність виконавчого напису він не знав, з сумою заборгованості не згоден, ані вимоги про сплату боргу, ані виконавчого напису він не отримував, кредитний договір з банком нотаріально не посвідчувався.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15980 від 30 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності. При цьому, суд першої інстанції також зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме - існування виконавчого напису № 15980, вчиненого 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 33894,92 грн. Досліджені судом докази вказану обставину не підтверджують. Єдиним доказом, який може підтвердити зазначені у позові обставини, є спірний виконавчий напис нотаріусу (або його копія). Але, вказаний доказ суду не наданий. Клопотання про витребування вказаного доказу в порядку, встановленому ст. 84 ЦПК України, позивач та його представник суду не надали.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року скасувати, та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що про наявність виконавчого напису він не знав, з сумою заборгованості не згоден, вимоги про сплату боргу, ані виконавчого напису не отримував, розрахунку суми боргу позивачу надано не було, кредитний договір з банком нотаріально не посвідчувався, відповіді на адвокатський запит щодо надання копії виконавчого напису та кредитного договору не отримував, тому вважає виконавчий напис таким не підлягає виконанню. Вказані обставини, змусили ОСОБА_1 звернутися до суду.

При цьому, до позовної заяви ОСОБА_1 було додано копії постанов приватного виконавця з супровідним листом про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти боржника, а також про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 липня 2020 року, ВП № 62633604, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю., за якими з позивача пропонується стягнути кошти за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 15980 від 30 квітня 2020 року, на користь АТ «АльфаБанк» в сумі 33894,92 грн. та винагороду державного виконавця у розмірі 3389,49 грн. Крім того, на підтвердження відсутності можливості сплатити судовий збір по справі позивачем до позову було додано роздруківка з веб-сайту АТ ОщадБанк, довідку про номер карткового рахунку для зарахування зарплати та роздруківку з сайту АТ Приватбанк, за якими видно, що рахунки ОСОБА_1 арештовані та він не отримує заробітну платню з липня 2020 року. Тобто, з ОСОБА_1 стягуються кошти за виконавчим провадженням № 62633604, відкритим за виконавчим написом № 15980 від 30 квітня 2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., а суд має сумніви в його існуванні. При цьому ані відповідач, ані приватний виконавець, ані приватний нотаріус не заперечували проти його існування. Крім того, ними не було подано навіть відзив на позов.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 81-89), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

26 липня 2021 року від АТ «Альфа-Банк» на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності їх представника (а.с. 90-93).

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 15980 від 30 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Заявляючи даний позов, позивач мав довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинствоздійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Проте, звертаючись з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог.

Так, позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчих провадженнях № 62633599, № 62633604 за виконавчими документами, виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., примусове виконання яких здійснює приватний виконавець Проценко Д.Ю. Також ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 61813246 за виконавчим документом, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., примусове виконання якого здійснює приватний виконавець Клітченк О.А., та у виконавчому провадженні № 62296545 за виконавчим документом, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., примусове виконання якого здійснює приватний виконавець Павелків Т.Л. (а.с. 5).

Згідно з довідкою Територіального відділу освіти Дніпровського району Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради від 07 липня 2020 року заробітна плата ОСОБА_1 , який працює вчителем історії ЗОШ № 87, зараховується на картковий рахунок НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» (а.с. 6).

З копії скріншота з веб-сайту АТ «Ощадбанк» вбачається, що ОСОБА_1 має два карткових рахунки в АТ «Ощадбанк» - «Зарплатний» та «Мій комфорт» (а.с. 7).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 18 червня 2020 року на рахунки ОСОБА_1 накладений арешт згідно з ВП № 62296545 від 09 червня 2020 року (а.с. 8).

Інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано.

Клопотань про витребування доказів ОСОБА_1 не заявлялось.

При цьому, посилаючись на те, що сума боргу за виконавчим написом є значно завищена, тобто небезспірність заборгованості, ОСОБА_1 не зазначено будь-яких доводів щодо неправильного обчислення сум заборгованості.

Отже, будь яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором чи наявності щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач суду не надав.

Позивач не спростував , що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості був іншим. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною.

У позові ОСОБА_1 також зазначав, що кредитний договір, на підставі якого виникла заборгованість, та вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався.

Проте, копію кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» позивачем не надано.

Відсутній також в матеріалах справи сам виконавчий напис, який позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню. Постанови, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, як на підставу існування спірного виконавчого напису, а саме: про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти боржника, а також про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за якими пропонується стягнути з ОСОБА_1 кошти за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 15980 від 30 квітня 2020 року, на користь АТ «АльфаБанк» в сумі 33894,92 грн. та винагороду державного виконавця у розмірі 3989,49 грн., в матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності, відсутність встановленим законом випадків для збирання доказів з власної ініціативою суду, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, позивач не довів та не надав належні та допустимі докази порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріального напису, обґрунтованості зазначеного порушення.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 02 липня 2021 року про відстрочення сплати судового збору, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовій збір за апеляційний розгляд справи в дохід держави у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 371, 374, п375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року по цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: