Справа № 461/933/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/1066/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Львів

Справа № 461/933/18

Провадження № 22ц/811/1066/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 21 лютого 2019 року у складі судді Городецької Л.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи: Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», на дії та бездіяльність державних виконавців по виконанню рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі про стягнення коштів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців по виконанню рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року. В обґрунтування скарги посилається на те, що на виконанні Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавчий лист №2-1474/10 від 30 листопада 2010 року про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на його ( ОСОБА_1 ) користь боргу в сумі 1 650,66 грн. Постановою державного виконавця від 30 червня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із тим, що не виявлено майна, яке б належало боржнику на праві власності. Вважає таку постанову незаконною, оскільки державним виконавцем не вжито усіх заходів для виконання рішення суду. Вважає, що законом не передбачено граничного терміну розшуку майна боржника. Державним виконавцем не здійснено розшук майна боржника, не складено акт у відповідності до вимог ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та не роз`яснено йому (стягувачу) його право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу не зазначено скільки разів під час відкритого виконавчого провадження було здійснено перевірку майнового стану боржника, коли були вчинені такі виконавчі дії, номер довідок, дати їх видачі щодо розшуку майна боржника, скільки разів було здійснено перевірку на виявлення рахунків боржника під час виконання виконавчих дій. Просить скаргу задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні скарги.

Ухвалу суду оскаржує ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на її доводи. Стверджує, що дії державних виконавців порушують його права та інтереси.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. від 30 червня 2017 року ВП №41080628 Кефору Б.Б. повернуто виконавчий документ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У постанові державного виконавця від 30 червня 2017 року вказано, що в ході проведення виконавчих дій майно належне боржнику на праві власності не виявлено, що підтверджується актом державного виконавця від 18 травня 2017 року.

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 5141 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за боржником зареєстровано рухоме майно, яке було оголошено в розшук. Транспортні засоби органами поліції не виявлено.

Згідно довідки ДПІ за боржником зареєстровані банківські рахунки, на які державним виконавцем було накладено арешт, однак грошові кошти на банківських рахунках відсутні.

З довідки з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржником зареєстровано нерухоме майно, однак звернути стягнення на таке не виявляється можливим у зв`язку з встановленою законом забороною.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із зазначеним, виконати рішення суду на підставі описаного виконавчого документа не виявляється можливим.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 124, ст.ст. 55,129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

С удові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В ідповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.74 цього Закону України рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що на виконанні Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист №2-1474/10 від 30 листопада 2010 року про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 в сумі 1 650,66 грн.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу з мотивів, що не виявлено майна, яке б належало боржнику на праві власності.

Заявник посилається на те, що державним виконавцем не вжито усіх заходів по виконанню рішення суду. Державним виконавцем не здійснено розшуку майна боржника, не складено акт у відповідності до вимог ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та не роз`яснено йому (стягувачу) його право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу не зазначено скільки разів під час відкритого виконавчого провадження було здійснено перевірку майнового стану боржника, коли були вчинені такі виконавчі дії, номер довідок, дати їх видачі щодо розшуку майна боржника, скільки разів було здійснено перевірку на виявлення рахунків боржника під час виконання виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня.

З 30 червня 2017 року до 16 січня 2018 року виконавець Крецул В.А. не надіслав заявнику постанову від 30 червня 20217 року про повернення виконавчого провадження стягувачу та виконавчий лист по ВП № 41080628.

26 грудня 2011 року на адресу Другого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ Кефором Б.Б. надіслано виконавчий лист №2-1474/10 від 30 листопада 2010 року із заявою про прийняття такого до примусового виконання.

Постанова про відкриття виконавчого провадження по цьому виконавчому листу заявнику не була скерована.

14 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся в Головне управління юстиції із заявою щодо не відкриття виконавчого провадження.

25 квітня 2012 року Головне управління юстиції в Одеській області повідомило заявника про відкриття виконавчого провадження, хоч постанова про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 на надходила.

Після затвердження мирової угоди Комітетом кредиторів та боржником КС «Перше кредитне товариство», ухвалою господарського суду Одеської області від 5 квітня 2016 року, 19 серпня 2016 року державний виконавець Крецул В.А. виніс постанову про арешт майна КС «Перше кредитне товариство» та оголосив його у розшук. З рахунку КС «Перше кредитне товариство» списано 116 909, 13 грн. у межах виконавчого провадження № 28536517.

30 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У мотивувальній частині постанови державним виконавцем Крецул В.А. вказано, що на банківських рахунках боржника, на які було накладено арешт, грошові кошти відсутні, а також те, що згідно довідки сервісного центру №5141 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за боржником зареєстроване рухоме майно, яке було оголошено в розшук, однак належні транспортні засоби органами поліції не було виявлено.

Відповідно до ч. З ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Законом не передбачений граничний термін розшуку майна боржника.

Уцій постанові державним виконавцем Крецул В.А. зазначено, що на нерухоме майно, зареєстроване за боржником, звернути до стягнення не виявляється можливим у зв`язку з встановленою законом забороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, ч. 1 ст. 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2,3,5 цієї статті - до розгляду питання по суті.

Згідно з ч. 5 ст. 35 Закону після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Виконавче провадження ВП № 41080628 було зупинене на протязі тривалого часу (з 5 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року), що не6 відповідає вимогам ч. 1 ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчі дії поновлено лише 30 червня 2017 року і цього ж дня винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Після затвердження мирової угоди 5 квітня 2016 року, державний виконавець зобов`язаний був відновити виконавче провадження та винести постанову про об`єднання у зведене виконавче провадження всіх виконавчих проваджень по цьому боржнику, що не зроблено. Є встановленим, що після пред`явлення заявником виконавчого документа для примусового виконання рішення суду та під час зупинення виконавчого провадження, де стягувачем є заявник, з цього ж боржника проводилося стягнення у інших виконавчих провадженнях.

Виходячи із встановленого, колегія суддів пришла до висновку про під підставність скарги ОСОБА_1 щодо дій та бездіяльності державного виконавця Крецула В.А.

В матеріалах справи відсутні докази щодо незаконності дій чи бездіяльності начальника Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одлеській області Шуляченко М.Б. при здійсненні контролю за діями державного виконавця у виконавчому провадженні, де стягувачем є заявник. Тому в частині вимог щодо ОСОБА_2 належить відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 щодо дій та бездіяльності державного виконавця.

Керуючись: п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецула В.А. від 30 червня 2017 року про повернення стягувачу виконавчого документа № 2-1474/10, виданого 30 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1650,66 грн.

Визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецула В.А. в частині невчинення в повному обсязі виконавчих дій, несвоєчасне поновлення виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №41080628 за виконавчим листом № 2-1474/10, виданим 30 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1650,66 грн., а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2017 року та несвоєчасного направлення цієї постанови стягувачу.

Зобов`язати державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецула В.А. відновити та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 41080628 за виконавчим листом № 2-1474/10, виданим 30 листопада 2010 року Галицьким районним судом м.Львова, про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1650,66 грн.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 липня 2021 року.

Головуючий

Судді