Єдиний унікальний номер справи 235/5915/20
Номер провадження 2/235/98/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Нагорної К. В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності (на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки), -

В С Т А Н О В И В :

16.09.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено наступні вимоги:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 гектара, кадастровий номер :06:057:0311, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку розгляду справи по суті представником позивача було уточнено позовні вимоги, а саме просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту від 04.12.2018 року (житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, прибудова а-1, прибудова а1-1, мансарда Мс-1, сарай В-1, убиральня Г-1, сарай Д-1, гараж І-1, навіс К-1, баня Л-1, сарай М-1).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0311, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 14.02.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, серед іншого за нею було визнано право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_4 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В своєму рішенні суд зазначив, що визнання за позивачем права як співзабудовника на Ѕ частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_4 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надасть сторонам можливість виконати всі дії стосовно узаконення самочинно збудованих прибудов та переобладнань, ввести домоволодіння до експлуатації та зареєструвати або ставити питання про поділ об`єкта незавершеного будівництва.

В задоволенні інших позовних вимог, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності по 1/2 частині за кожним було відмовлено оскільки позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без поділу житлового будинку, як об`єкту спільної сумісної власності є передчасним і таким, що задоволенню не підлягають.

3.06.2020 року постановою Донецького апеляційного суду рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року залишено без змін.

Через відсутність взаєморозуміння між колишнім подружжям та неприязними стосунками, які склалися між ними, рішення щодо прийняття житлового будинку в експлуатацію не прийняте, державну реєстрацію його не проведено, то позивач змушена звернутися з наступним позовом про поділ об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки на якій він розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26.10.2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відкрито провадження у справі, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 51-52).

05.01.2021 року відповідач ОСОБА_4 на підставі ст. 191 ЦПК України подано відзив на позовну заяву, яким фактично не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , вважаючи їх безпідставними, заперечення зводились виключно до того, що спірний житловий будинок та земельна ділянка вже були предметом судового розгляду у цивільній справі між тими самими особами і цей спір вже було розглянуто судом, а тому, на думку відповідача, суд мав відмовити у відкритті провадження у справі та закрити його, оскільки є таке рішення, яке набрало законної сили за тими самими вимогами між тими самими сторонами, а позивач зловживає своїми правами та вводить суд в оману, подаючи вказаний позов. (а. с. 63-66)

Ухвалою суду від 10.02.2021 року підготовче провадження по справі поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності (на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки) закрито, призначено розгляд спірних відносин по суті, що узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України. (а. с. 74).

Позивач ОСОБА_1 судовому засіданні підтримала зміст позовної заяви та просила її задовольнити.

Представник позивача адвокат Токарєва О. Г. (діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги викладені в позовній заяві, юридично обґрунтувала їх та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд цивільної справи в його відсутності, але за участі його представника адвоката Секіріна О. В. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Просив врахувати його позицію викладену у відзиві (запереченні) на позов.

Представник відповідача адвокат Секірін О. В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві (запереченні) на позов, юридично обґрунтував викладену позицію.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 14.02.2018 року, 8.04.1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, актовий запис №131. (а. с. 8)

Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2018 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. (а. с. 9)

14.02.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до рішення суду:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наступне майно :

-житловий будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та побудовами;автомобіль ЗАЗ Lanos, 2013 р. в.; земельну ділянку, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, розташовану під житловим будинком із господарчими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано рівними ідеальні частки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в транспортному засобі - автомобілі ЗАЗ Lanos, 2013 р. за кожним по 1/2 частині і залишити транспортний засіб у їх спільній частковій власності.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наступне майно:

- житловий будинок АДРЕСА_3 із господарськими спорудами та побудовами;

-автомобіль ЗАЗ Lanos, 2013 р. в.; земельну ділянку, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, розташовану під житловим будинком із господарчими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано рівними ідеальні частки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в транспортному засобі - автомобілі ЗАЗ Lanos, 2013 р. в. і залишити транспортний засіб у їх спільній частковій власності.

Визнано за ОСОБА_1 як співзабудовником право на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_4 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 7552,89 грн., з ОСОБА_1 на користь держави 812,05 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності по Ѕ частині за кожним було відмовлено, оскільки позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без поділу житлового будинку, як об`єкту спільної сумісної власності, були передчасними і такими, що задоволенню не підлягали. (а. с. 10-17)

Постановою Донецького апеляційного суду від 03.06.2020 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року залишене без змін.

Відповідно до зазначеного рішення, суд при поділі майна, подружжя може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 24-753/4/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Згідно довідки КП БТІ від 05.02.2018 року за № 107/01-02 житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу від 13.03.1998 року реєстр 1109 ( а.с. 18)

Згідно довідки ГУ Держгеокадастру №128/116-18 від 07.02.2018 року земельна ділянка площею 0,1000га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 206572 від 06.05.2008 року, реєстр № 16, кадастровий номер земельної ділянки :06:057:0311 ( а.с. 19).

Згідно технічного паспорту на одноквартирний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 станом на 04.12.2018 року в будинку наявні самочинно побудовані житлова прибудова А1-1, житлова прибудова а-1, а1-1, прибудови М-1 мансарда. Житлова площа домоволодіння становить 103,1 кв. м., загальна - 208,5 кв. м., та були самочинно збудовані гараж У-1, баня-Л-1, тамбур л-1, сарай М-1 (а. с. 20-23).

Судом досліджено висновок за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи №2700-2702 від 30.09.2019 року, проведеної в ході розгляду цивільної справи №235/2702/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, відповідно якого ступінь готовності новостворених добудов та переобладнань житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає: житлової прибудови (літ. А-1-1) становить 97%; житлової прибудови (літ. А-1) становить 99,7%; житлової прибудови (літ. А1-1) та мансарди (літ. Мс-1) становить 99,3%; гаражу (літ. І-1) становить 100%; бані з тамбуром (літ. Л-1, л.-1) становить 100%; сараю (літ. М-1) становить 100%. Фактично будівництво новостворених добудов та переобладнань домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з технічної точки зору завершено, та не перешкоджає введенню їх в експлуатацію згідно діючого законодавства.

Виконати розподіл новостворених побудов та переобладнань по Ѕ частині кожному домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при умові визнання права власності, виконати можливо.

Вартість часток після розподілу складає: квартира АДРЕСА_5 887152,0 гривень без ПДВ, квартира АДРЕСА_6 882255,0 гривень без ПДВ, різниця становить 2448,5 гривень. (а.с. 97-109)

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :06:057:0311 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) становить 71200 гривень без ПДВ (а. с. 87-96).

Відповідно до рішення державного реєстратора про відмову державній реєстрації прав та їх обтяжень №54363380 від 01.10.2020 року розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подала ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації права власності житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :06:057:0311 та документи, подані для проведення державної реєстрації прав встановила, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації выдповідно до цього закону.

Заявником було подано рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року, яким було вирішено визнати ОСОБА_1 як співзабудовником право на Ѕ частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_4 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як державна реєстрація на об`єкт незавершеного будівництва проводиться на підставі… «Судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому випадку державний реєстратор з використанням наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. За таких обставин ОСОБА_1 відмовлено в державній реєстрації права власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 48-49)

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши всі обставини, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, якою регламентовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута одним з подружжя (нею, ним) за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Виходячи зі змісту ст. 120 ЗК України ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування на земельну ділянку без зміни її цільового призначення.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Не погоджуючись з доводами відповідача, стосовно вирішення судом позову ОСОБА_1 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та реагуючи на вказані обмеження під час винесення рішення суду від 14.02.2020 року для проведення державної реєстрації суд зазначає наступне.

Керуючись положеннями ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, оскільки рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право на Ѕ частину збудовану у період шлюбу із ОСОБА_4 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ввести домоволодіння до експлуатації та зареєструвати який вона не мала об`єктивної можливості через перешкоди з боку відповідача, то наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови та не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ від 04.12.2013 року в справі № 6-130цс13.

Разом з тим, суд при поділі майна подружжя, суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ВСУ від 07.09.2016 року.

Отже, відповідно до зазначеної правової позиції, встановлюється можливість визначити частки об`єкта спільної сумісної власності, однак при умові, якщо такий об`єкт має статус об`єкта незавершеного будівництва.

За таких обставин, об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та госоподарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 підлягають поділу. а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 8049,81 гривень (420,40+7629,41). Сума судового збору, яка має бути стягнута додатково з відповідача, з урахуванням вартості майна, складає 291,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 62, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 331, 368, 372, 377 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 12, 13, 18, 19, 141, 258, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності (на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позначеного згідно технічного паспорту від 04.12.2018 року (житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, прибудова а-1, прибудова а1-1, мансарда Мс-1, сарай В-1, убиральня Г-1, сарай Д-1, гараж І-1, навіс К-1, баня Л-1, сарай М-1)

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки,кадастровий номер :06:057:0311, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 8049 (вісім тисяч сорок дев`ять) гривень 81 копійка (420,40+7629,41).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 291 (двісті дев`яносто одна) гривня 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 16.07.2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

-відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: