справа № 570/3552/19
провадження № 2/570/76/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Патрикея В.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника адвоката Нужди Ф.Т.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ дистанційно у режимі відеоконференції між Рівненським районним судом Рівненської області та Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

покликаючись на заподіяння шкоди його майну внаслідок ДТП, що сталася 20 липня 2018 року, позивач у поданій 24 липня 2019 року позовній заяві просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 110 185 грн. 48 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі 3 023 грн.

У суді позивач та його представник позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах. вважають, що у тексті постанови щодо позивача зазначено, що як вбачається з фотоматеріалів, характер пошкоджень транспортних засобів та їхнє місце розташування на проїзній частині після скоєння ДТП свідчить про те, що зіткнення автомобілів відбулося з вини ОСОБА_2 .

У постанові щодо відповідача суддею зазначається, що як вбачається із рапорту заступника командира роти №3 Батальйону УПП в Рівенській області ДПП Шульгача В.С., оцінивши пояснення та докази після проведеного доопрацювання, встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення правил п.2.3 «б» та 12.3 ПДР України, що стало причиною ДТП, оскільки ОСОБА_2 бачив перешкоду в русі у вигляді автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 на достатній відстані, щоб мати можливість зменшити швидкість та об`їхати перешкоду для уникнення зіткнення.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали.

Відповідач на обгрунтування своєї позиції зазначив, що дійсно він винен у вчиненні ДТП, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Даний факт він визнає та не оспорює. Позов не визнає з тих підстав, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 81 240 грн., з розміром якого погодився і не наполягав на проведенні оцінки пошкодженого майна.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає, що такої не було заподіяно його діями, крім того, позивач жодним чином не довів це в судовому засіданні.

31 березня 2021 року представником позивача адвокатом Патрикеєм В.О. подано клопотання про допит суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 та про відмову від частини позовних вимог.

05 липня 2021 року представником позивача адвокатом Патрикеєм В.О. подано заву про поновлення процесуальних строків, у якій просить поновити терміни подачі до суду доказів та прийняти до розгляду і дослідити в ході судового розгляду в якості письмових доказів звіти за №03/21 від 30 березня 2021 року "Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота Ленд Крузер д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в., внаслідок пошкодження у ДТП станом на 20 липня 2018 року" та за №04/21 від 30 березня 2021 року "Про визначення ринкової вартості автомобіля Тойота Ленд Крузер д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в., після ДТП (вартості працездатних складових) станом на 20 липня 2018 року", які надійшли до суду разом із заявою про відмову від частини позовних вимог 31 березня 2021 року; поновити терміни подачі до суду заяви щодо виклику та допитати в ході судового розгляду суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , відповідно до клопотання, яке надійшло на адресу суду 31 березня 2021 року.Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач у поданій заяві не наводить жодних поважних підстав, які стали причиною подання заяви поза процесуальним строком, встановленим судом.

Відтак, суд приходить до висновку, що клопотання про допит суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 та про відмову від частини позовних вимог подані з пропущенням процесуального строку, а тому такі залишено без розгляду.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Встановлено, що 20 липня 2018 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №099374, згідно якого ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 326 км.+800 м., що знаходиться в межах населеного пункту с.Колоденка Рівненського району Рівненської області, близько 20 год. 25 хв., керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser, д.р.н. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.2.3.Б, 16.1. Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не був уважним та на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дороги транспортному засобу ВАЗ 21093 д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, та здійснив зіткнення з вищезазначеним автомобілем, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_1 , належить позивачу ОСОБА_1 ..

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року, яка залишена без змін Рівненським апеляційним судом та набрала законної сили, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, поліцейським роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капралом поліції Яткевич Н.О. складено протокол №048865 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно відповідача ОСОБА_2 , який 20 липня 2018 року біля 20 год. 25 хв. на автомобільній дорозі Київ-Чоп 326 км. + 800 м. керуючи автотранспортним засобом «ВАЗ 21093», д.р.н. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.п. 12.3; 2.3Б ПДР , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні небезпеки, яку спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості до безпечної швидкості для безпечного об`їзду перешкоди у вигляді транспортного засобу автомобіля Toyota Land Cruiser, д.р.н. НОМЕР_1 , в результаті чого допустив зіткнення з зазначеним транспортним засобом, який від удару і перевернувся на праву бокову частину та отримав значні механічні ушкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 9389667 від 06 жовтня 2017 року.

За заявою ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року, в якій він погодився, що розмір страхового відшкодування складатиме 81 240 грн. 00 коп. та не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, позивачу 14 лютого 2019 р. здійснено страховою компанією АТ ''СГ "ТАС" (приватне) виплату страхового відшкодування за договором №АК/9389667 від 06 жовтня 2017 р. в сумі 81 240 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №8035 від 14 лютого 2019 року.

Згідно наданого позивачем звіту № 14/19 «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser д.р.н НОМЕР_1 , 2005р.в.", внаслідок пошкодження у ДТП, станом на 20 березня 2019 р.», виготовленим суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , завданий ОСОБА_1 загальний матеріальний збиток в результаті пошкодження в ДТП належного йому на праві власності зазначеного автомобіля становить 191 425,48 грн.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За умови ч.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч.4 ст.36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, суд з додержанням вищевказаних положень закону приходить до висновку, що страховик своє зобов`язання перед позивачем по виплаті погодженої суми страхового відшкодування виконав, оскільки факт перерахування АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Долученими до позовної заяви доказами підтверджується, що позивач не відмовився від своєї заяви, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками для ОСОБА_1 , тобто втратами, які він зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням автомобіля, а також витратами, які позивач зробив або мав зробити для свого автомобіля є кошти в сумі 81 240 грн., виплачені йому страховою компанією, а не ті суми, які він визначив як предмет позову відповідно до долученого до позовної заяви звіту №14/19 «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота Ленд Крузер д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в. внаслідок пошкодження у ДТП станом на 20 березня 2019 року.»

Копії товарних чеків на придбання запасних частин на автомобіль позивача у республіці Польща не є доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, тобто доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки будь-який зв`язок між назвою запчастин автомобіля і проведеним відновлювальним ремонтом позивачем свого автомобіля відсутній.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 , який застрахував свою цивільну відповідальність, повідомив про обставини ДТП голові правління АТ «СГ «ТАС» з дотриманням строків, передбачених договором страхування, не повинен відшкодувати позивачу майнову шкоду, заподіяну пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, бо цей обов`язок він передав АТ «СГ «ТАС»(приватне) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №АК/9389667.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження, оскільки позивачем не представлено належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів на підтвердження їх правомірності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п.9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч.ч.1-3 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У долученій до позовної заяви довідці позивач стверджує, що у період з 20 липня по 20 грудня 2018 року його дружина ФОП ОСОБА_4 була позбавлена можливості використання належного позивачу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , і це, на його думку, призвело недоотримання прибутку від підприємницької діяльності у сумі 20 000 грн. Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України на обґрунтування, викладеного в позові.

Крім того, оскільки позивач обгрунтовує свої позовні вимоги в цій частині недоотриманням прибутку від підприємницької діяльності у сумі 20 000 грн., що у розумінні положень ч.2 ст.22 ЦК України є збитками, зокрема: доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) і не може являтися моральною шкодою.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню також не підлягають.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на сторону, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлено 15 липня 2021 року.

Суддя: Кушнір Н.В.