Провадження № 22-ц/812/1457/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/968/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухваленого 01 червня 2021 року під головуванням судді Далматової Г.А., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

20 травня 2021 року суд позов задовольнив, визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №4980 від 23 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний борг №1106-04/07 від 20 вересня 2007 року. Стягнув з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави судовий збір в сумі 2270 гривень та скасував заходи забезпечення позову.

25 травня 2021 року на адресу місцевого суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гайдаржий А.В. надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100000 грн, з яких 25000 грн вже сплачено позивачем.

Додатковим рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року клопотання задоволено частково. Постановлено стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позовні вимоги задоволені повністю, а судом не вирішено питання про судові витрати, тому доцільним є стягнення з відповідача на користь позивача 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, які є документально підтвердженими. Квитанцій про сплату позивачем адвокату залишку суми в розмірі 75000 грн суду не надано.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення судом норм процесуального права, просило додаткове рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково, з таких підстав.

Так, судом встановлено, що у липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якій, посилаючись на те, що у нотаріуса були відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості; відповідач не надіслав йому вимогу про погашення боргу, не проінформував його про розмір заборгованості, та не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса не повідомив про порушення кредитних зобов`язань, чим позбавив його права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення. Проте, приватний нотаріус всупереч ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 2.3 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», попередньо, не переконавшись та не отримавши від ТОВ «Кредитні ініціативи» документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просив визнати виконавчий напис нотаріуса №4980 від 23 квітня 2015 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 100000 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року позов задоволений, суд визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №4980 від 23 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний борг №1106-04/07 від 20 вересня 2007 року. Стягнув з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави судовий збір в сумі 2270 гривень та скасував заходи забезпечення позову.

У травні 2021 року позивач через свого представника адвоката Гайдаржий А.В. звернувся із клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100000 грн, з яких 25000 грн вже сплачено позивачем.

Статтею 133 ЦПК України перелічені види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 141 ЦПК України передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У частині першій статті 264 ЦПК України перелічені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, у тому числі і щодо розподілу між сторонами судових витрат (пункт 6).

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Судом встановлено, що 24 червня 2020 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Гайдаржий А.В. (адвокат) укладено договір про надання професійної правничої допомоги (далі - договір), згідно з пунктом 1 умов якого виконавець зобов`язується здійснювати представництво клієнта та надавати йому інші види професійної правничої допомоги щодо представництва клієнта у спорі з ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 23 квітня 2015 року № 4980, а клієнт зобов`язався сплатити виконавцеві гонорар в обсязі та в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з пунктом 4 цього договору розмір гонорару складає 100000 грн і підлягає сплаті у такому порядку: 25000 грн у день підписання договору, решта протягом 5 днів з моменту ухвалення судом рішення.

Надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Гайдаржий А.В. у межах цивільної справи № 486/968/20 підтверджується також ордером № ВЕ1017298 від 24 червня 2020 року.

Відповідно до квитанції №17 від 15 січня 2019 року адвокатом Гайдаржий А.В. прийнято від ОСОБА_1 25000 грн за правничі послуги за договором від 24 червня 2020 року.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачені критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження 14-26цс21).

Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та оскаржуючи додаткове рішення про стягнення цих витрат, ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначало, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в розмірі 100000 грн є явно необґрунтований та неспівмірний зі складністю справи та заявленим розміром позовних вимог, оскільки предметом позову є скасування виконавчого документу, дотримання строків та відповідної процедури прописаної законом, а не спір по суті. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з протоколом судового засідання від 20 травня 2021 року представником позивача було заявлене клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, відповідні докази зобов`язався надати у строк, передбачений законом.

Разом із клопотанням про розподіл судових витрат, представник позивача надав суду детальний розрахунок виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом у цій справі, зазначивши, що загальний гонорар становить 100000 грн. Фактично гонорар за надану правничу допомогу сплачений у розмірі 25000 грн, з урахуванням: підготовки заяви про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження (1 година); ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження (2 години); підготовка позовної заяви (6 годин); підготовка заяви про забезпечення позову (2 години); консультації з правових питань, що стосуються обставин справи (2 години) та участь у судових засіданнях у суді першої та апеляційної інстанціях (згідно протоколу судового засідання).

Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом Гайдаржий А.В. по даній справі готувалася позовна заява (а.с. 1-3); із відповіді АТ «Альфа-банк» вбачається, що адвокатом був зроблений адвокатський запит (а.с. 6); адвокатський запит до ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 17); заява про забезпечення позову (а.с.46-47); участь адвоката у судових засіданнях у суді першої інстанції, сумарна кількість часу 1 година 8 хвилин (а.с. 159, 177, 185, 211).

Доказів, що адвокат знайомився із матеріалами виконавчого провадження (2 години), матеріали цієї справи не містять.

Вказане свідчить про те, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в розрахунку виконаних робіт як витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Таким чином, враховуючи приписи частини четвертої статті 137 ЦПК України щодо врахування співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на рівень складності справи та з урахуванням засад розумності та справедливості апеляційний суд вважає, що компенсацію витрат на правничу допомогу належить зменшити до 4000 грн.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача, однак із зменшенням судових витрат на правничу допомогу до 4000 грн.

Оскільки суд першої інстанції не звернув на це належної уваги, додаткове рішення суду підлягає зміні на підставі пункту 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із зменшенням розміру судових витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача, з 25000 грн до 4000 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіН.О. Тищук Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 22 липня 2021 року.