КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7352/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» (далі - ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент») звернулось до суду вказаним вище позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 19 067,22 грн з урахуванням пені, 3 % річних та індексу інфляції, а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, щоТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» є експлуатуючою організацію та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з підземним паркінгом у вказаному житловому будинку.

1 грудня 2015 року між сторонами було укладено договір про надання послуг № П-42/К-55, за яким позивач цілодобово 7 днів на тиждень надає відповідачу послуги з консьєрж-сервісу у житловому будинку з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачповинен своєчасно оплачувати такі послуги в строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Однак, починаючи з 1 січня 2019 року відповідач належним чином не оплачував спожиті послуги з консьєрж-сервісу, у зв`язку з чим станом на 23 квітня 2020 року за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 19 067,22 грн, з яких: 16 002,08 грн - послуги з консьєрж-сервісу, 2 386,74 грн - пеня, 2 654,29 грн - індекс інфляції, 267,54 грн - 3 % річних, погашення якої він свідомо ігнорує.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» суму заборгованості у розмірі 18 989,01 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» судовий збір у розмірі 2 091,49 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач через представника за довіреністю - ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Як на підставу своїх вимог сторона відповідача посилається на те, що умовами договору про надання послуг № П-42/К-55 визначено розмір щомісячної плати за послуги, проте з розрахунку позивача видно, що тариф консьєрж-сервісу застосовано у значно більших розмірах. При цьому відповідач не отримував особистого повідомлення про підвищення запровадження нового розміру плати за послуги, а в будинку тільки було розміщено оголошення про намір збільшити розмір плати за послуги з консьєрж-сервісу у зв`язку з підвищенням заробітної плати адміністраторам. На думку відповідача, розрахунок боргу є необґрунтованим, тариф завищеним, а оголошення, в якому відсутні підписи та печатки підприємства, не належним повідомленням споживача, про що він повідомив у відповідному листі позивача. Оскільки жодних відповідей на цей лист не надходило відповідач продовжував сплачувати послуги за погодженою в договорі ціною. Ті докази повідомлення замовника послуг, які були надані позивачем, не можуть бути вважатися належним повідомленням споживача про підвищення тарифу, а посилання позивача на пункт 2.6. договору, як на право виконавця послуги безумовно, лише повідомивши замовника про збільшення плати за послугу консьєрж-сервісу, є помилковим та таким, що суперечить нормам та принципам українського законодавства. Окрім того, є абсурдним обґрунтування позивача збільшення розміру оплати за послугу (консьєрж-сервіс) шляхом завчасного повідомлення замовнику, втім без належного механізму оскарження та обговорення такого збільшення, і є незрозумілим чим обґрунтовуються суми, які вказані позивачем у розрахунку вартості послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити в силі, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Як на підставу своїх заперечень зазначив, що товариство направляє рахунки на оплату відповідачу, а той у свою чергу лише частково їх оплачує через принципову незгоду з підвищенням розміру плати. Позивач надає послуги в повному обсязі безперервно, послуги консьєрж-сервісу носять загальний характер та споживаються всіма мешканцями одночасно, а тому припинення їх надання окремому споживачу, зокрема відповідачу, є неможливим. В суді першої інстанції відповідачем не ставилося питання про ненадання послуг, він був не згоден саме з підвищенням розміру плати за послуги, однак на виконання умов пункту 2.6 договору позивач розмістив у загальнодоступних місцях житлового будинку письмове оголошення про економічно обґрунтовану зміну розміру плати за послуги з консьєрж-сервісу з 1 січня 2019 рокута розрахунок вартості послуги з консьєрж-сервісу, а також направив цей лист електронною поштою власникам квартир, хто вказав таку пошту в договорі, та виставив рахунок на оплату послуг мешканцям вже за новим тарифом. Разом з тим, при зміні розміру плати за послугу консьєрж-сервісу згідно умов договору сторони не укладають додаткової угоди чи договору про внесення змін до нього, сторони погодили особливий порядок зміни розміру плати за послуги, відповідач не вимагав від позивача надання йому в індивідуальному порядку обґрунтування зміни розміру плати за послугу з консьєрж-сервісу, а в договорі визначено, що таке повідомлення є письмовим, проте не встановлено порядок вручення такого письмового повідомлення. Крім того, відповідач був повідомлений про зміну розміру плати за послугу відповідно до умов договору, що також підтверджується його листом від 20 грудня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 17 травня 2021 року розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що житловий будинок - багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 було передано ПрАТ «Київський завод світлочутливих матеріалів «Фотон» в управління та експлуатацію ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент», що підтверджується договором про передачу житлового будинку від 19 березня 2015 року та актом приймання-передачі від 19 березня 2015 року (а.с. 7-11).

1 грудня 2015 року між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання послуг № П-42/К-55 (а.с. 13-15, 55-57).

Згідно із пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується цілодобово 7 днів на тиждень надавати замовнику послуги з консьєрж-сервісу у житловому будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання послугрозмір щомісячної плати за послуги становить 460,42 грн, крім того ПДВ 92,08 грн, а разом 552,50 грн. Розмір щомісячної плати за послуги, вказаний в пункті 2.1 договору, визначений із розрахунку 5,00 грн (з ПДВ) за 1 кв. м загальної площі квартири, яка становить 110,50 кв. м (пункт 2.2 договору).

За положеннями пункту 2.5 договору сторони домовились, що розмір плати за послуги, що надаються за цим договором, може бути змінений за ініціативою виконавця у випадках: зростання (після укладення цього договору) цін на ресурси (матеріали), які використовуються виконавцем або залученими ним для надання послуг за цим договором третіми особами; збільшення розміру плати за послуги третіх осіб, що залучаються виконавцем для надання послуг за договором (пункти 1.2, 3.3.2 договору); зміни ставок податків і зборів (обов`язкових платежів), що впливають на вартість послуг за цим договором; збільшення накладних витрат виконавця у зв`язку з наданням послуг за цим договором.

Як передбачено в пункті 2.6 договору, у разі зміни розміру плати за послуги (пункт 2.5 договору) виконавець зобов`язаний письмово повідомити про це замовника не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати запровадження нового розміру плати за послуги. При цьому договір про внесення змін до цього договору у зв`язку зі зміною розміру плати за послуги, або додаткова угода до договору не укладаються. Сторони домовились, що на вимогу замовника виконавець зобов`язаний надати йому обґрунтований розрахунок підвищення розміру плати за послуги.

Відповідно до пункту 6.3 договору про надання послугцей договір може бути змінений або розірваний лише за взаємною письмовою згодою сторін за винятком випадків, передбачених пунктом 6.2 договору.

З матеріалів справи вбачається та фактично не заперечувалося сторонами, що ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» свої зобов`язання за договором про надання послуг виконувало належним чином, надаючи відповідачу як власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку послуги з консьєрж-сервісу, утім починаючи з 1 січня 2019 року ОСОБА_1 належним чином не оплачував спожиті послуги з консьєрж-сервісу з мотивів незгоди з підвищенням розміру щомісячної плати.

Згідно із довідкою про суми заборгованості за послуги з консьєрж-сервісу згідно договору № П-42/К-55 від 1 грудня 2015 року за період з 1 січня 2019 року по 31 березня 2020 року по квартирі АДРЕСА_3 станом на 23 квітня 2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у загальному розмірі 19 067,22 грн, з яких: 16 002,08 грн - послуги з консьєрж-сервісу, 2 386,74 грн - пеня, 2 654,29 грн - індекс інфляції, 267,54 грн - 3 % річних (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як власник квартири не здійснював оплату наданих позивачем послуг відповідно до умов укладеного договору та вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заявленої суми заборгованості з урахуванням пені, 3 % річних та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, проте із стягненням пені в межах однорічного строку позовної давності та здійсненого перерахунку заявленого розміру інфляційних втрат.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Отже, власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За пунктом 2.3 договору про надання послугзамовник оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі виставленого виконавцем рахунку на оплату послуг. Рахунки на оплату послуг надаються замовникові виконавцем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунки на оплату послуг є одночасно актами наданих послуг.

Пункт 3.2.1 договору визначає, що замовник зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим договором строк, а у разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі, встановленому договором (пункт 3.2.2).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило статті 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини шляхом укладення 1 грудня 2015 року про надання послуг № П-42/К-55, за яким ОСОБА_1 надавалися послуги, які він був зобов`язаний оплачувати, оскільки фактично користувався ними як власник квартири у багатоквартирному житловому будинку і цей правочин є чинним і не розірваним у встановленому порядку, а отже обов`язком до виконання його сторонами.

Однак відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором, своєчасно та у повному обсязі не оплачував спожиті послуги з консьєрж-сервісу (а.с. 39-54), внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 16 002,08 грн.

При цьому не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та/або факт відсутності його реєстрації у цьому помешканні не звільняє замовника від взятого на себе обов`язку нести витрати з оплати послуг з консьєрж-сервісу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , за вказаною адресою надавалися послуги з консьєрж-сервісуїх виконавцем ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», в тому числі й відповідачу на підставі відповідного договору про надання послуг, проте оплата цих послуг не була забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги залежно від площі квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони фактично не заперечували, що позивачем надавалися послуги з консьєрж-сервісу за спірний період згідно укладеного договору, однак відповідач вказав, що ним не оплачувалися у виставленому позивачем розмірі такі послуги, оскільки між ними не було погоджено будь-якого підвищення її вартості.

В контексті наведеного слід зазначити, що сторони у договорі про надання послуг № П-42/К-55не визначали конкретні дії чи спосіб виконання умов пункту 2.6 цього договору щодо письмового попередження замовника (позивача) про збільшення розміру вартості послуг з консьєрж-сервісу.

Разом із тим, саме на виконання вимог пункту 2.6 договору позивачем 30 листопада 2018 року було розміщено у вказаному вище житловому будинку письмове оголошення про економічно обґрунтовану зміну розміру плати за послуги з консьєрж-сервісу з 1 січня 2019 рокута розрахунок нової вартості даних послуг, а також складено акт про розміщення на вхідних групах у кожній секції будинку та на адміністративних стійках оголошення про зміну розміру плати за послуги з консьєрж-сервісу від 30 листопада 2018 року (а.с. 77-79).

Про свою обізнаність із вказаною письмовим оголошенням ОСОБА_1 зазначив у своєму зверненні до директора ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», в йдеться, зокрема про те, що листом було повідомлено мешканців житлового комплексу про намір збільшити розмір плати за послуги з консьєрж-сервісу та зазначено про незгоду відповідача із підвищенням плати за такі послуги (згідно з визначеним листом з 1 січня 2019), оскільки відсутня інформація щодо графіку чергувань адміністраторів з прив`язкою до конкретного під`їзду (а.с. 80, 81).

У пункті 2.6 договору про надання послугсторони погодили, що договір про внесення змін до цього договору у зв`язку зі зміною плати за послуги, або додаткова угода не укладаються. Тобто сторони погодили особливий порядок зміни розміру плати за послугу з консьєрж-сервісу.

Тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що вони з позивачем повинні були укласти договір про зміну розміру щомісячної плати за послуги з консьєрж-сервісу, оскільки умовами договору передбачено лише письмове повідомлення замовника про таку зміну.

ОСОБА_1 , підписавши 1 грудня 2015 року з ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» договір про надання послуг № П-42/К-55, погодив умови щодо порядку зміни розміру плати за послугу з консьєрж-сервісу і не звертався з вимогами про розірвання договору, надання йому особисто обґрунтованого розрахунку підвищення розміру плати за послуги тощо.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач допустив невиконання умов договору про надання послуг щодо належної оплати вартості послуги з консьєрж-сервісу у передбачений договором строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги.

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки на оплату послуг ОСОБА_1 , згідно яких вартість послуг з консьєрж-сервісу щомісяця становить 1 518,27 грн, обрахована виходячи з тарифу 13,74 грн за 1 кв. м загальної площі квартири відповідача, що становить 110,50 кв. м (а.с. 39-54).

Дані рахунки на оплату послуг були надані суду першої інстанції ОСОБА_1 разом з відзивом на позовну заяву, тому йому було відомо про запровадження нового розміру плати за послуги. При цьому ОСОБА_2 частково сплачував надані йому послуги.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За приписами статей 530, 610, 611,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка (пеня), яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо оплати житлово-комунальних послуг) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Аналіз норм статті 549 та частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно із пунктом 4.3 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Окрім того, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому оплата послуг з консьєрж-сервісу проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три проценти річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо за заявлений період.

Таким чином висновки суду першої інстанції в частині стягнення пені в межах однорічного строку позовної давності у розмірі 2 308,54 грн, інфляційних втрат у урахуванням здійсненого перерахунку у розмірі 410,85 грн та трьох процентів річних у розмірі 267,54 грн з відповідача як боржника, який прострочив виконання зобов`язання з оплати отриманих послуг є законними і обґрунтованими. Проведений позивачем та скоригований судом першої інстанції розрахунок пені, 3 % річних та індексу інфляції не оспорюється сторонами на стадії апеляційного перегляду рішення суду, а також не викликає сумнівів в його правильності, тому відсутні підстави повторного його наводити в судовому рішенні суду апеляційної інстанції.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній