Провадження 2/521/1534/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2021 року Малиновський районний суд м. Одесі в складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що у порушення Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, приватному нотаріусу не були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а згідно наданих документів з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тобто сума заборгованості є спірною. Крім того, в порушення вимог п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, виконавчий напис було вчинено на договорі, укладеному у простій письмовій формі, а не на нотаріально посвідченому.
Посилаючись на викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за номером № 1687; розподілити судові витрати.
Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує, про що надав письмове клопотання.
Відповідач та треті особи про час та місце судового засідання повідомлялись заздалегідь належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Згідно ст. 77 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною.
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису.
Відповідно до п. 3.1., 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус врахував та перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та виконав вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.
На виконання ухвали суду від 20.11.2020 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І. надала документи, які стали підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме: копію виконавчого напису від 18.02.2020 р., копію заяви про вчинення виконавчого напису від 06.10.2020 р.; копію кредитного договору № 490925915 від 23.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ; копію заяви на вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал»; копію претензії за вих. № 13836709 від 26.09.2020 року; копію виписки з особового рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року.
Суду не надані договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 21.06.2016 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи»; договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, укладений між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»; договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, укладений між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал», що могли підтвердити наявність права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача за кредитним договором № 490925915 від 23.10.2014 року.
Також не надано додатків до кредитного договору № 490925915 від 23.10.2014 року.
Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів безспірності розміру грошових вимог заявника до позивача.
Згідно з пунктом 2.6 кредитного договору № 490925915 від 23.10.2014 року, порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід`ємною частиною.
Враховуючи, що положеннями кредитного договору № 490925915 від 23.10.2014 року передбачено обов`язок ОСОБА_1 повернути кредит та сплатити проценти за його користування частинами у визначені Договором та Графіком строки, то відповідно до наведених вище положень ЦК України перебіг позовної давності стосовно розраховується стосовно кожного щомісячного платежу окремо.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справ за аналогічними спорами, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12:
«Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.»
Отже, виконавчий напис здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. із порушенням абзацу другого підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.
Крім того, відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 490925915 від 23.10.2014 року укладений у простій письмовій формі, а отже вчинення на ньому виконавчого напису нотаріуса є неправомірним.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована ТОВ «Вердикт Капітал» на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки відсутні докази переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Вердикт Капітал», виконавчий напис від 06.10.2020 р. здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т. І. з порушенням строків позовної давності, що є порушенням абзацу другого підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, на кредитному договорі вчиненому у простій письмовій формі, що є порушенням п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів для спростування встановлених судом обставин, які належним чином обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться на виконавчому написі нотаріуса, викликає сумнів щодо правильності нарахування кредитної заборгованості, а також виконавчий напис було вчинено на договорі вчиненому у простій письмовій формі, суд доходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т. І. від 06.10.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1687, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. За даних обставин позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., витрати за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн.
Керуючись ст.ст. 11,15,16,625,1212,1213,1214 ЦК України, ст.ст.76-81, 83, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352,354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30 денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня отримання копії рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН