Справа № 202/7970/20
Провадження № 2/202/991/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

секретаря судового засідання Ситника С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника третьої особи - Сазонової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що її батьком є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між батьками позивача, що мало місце 05 вересня 1986 року, батько почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач залишилась проживати із матір`ю, однак спілкування із батьком не припиняла. Приблизно з 2007 року батько позивача почав спільно проживати з ОСОБА_5 , яка була проти його спілкування із позивачем. Наприкінці грудня 2018 року стан здоров`я батька позивача погіршився. Востаннє позивач спілкувалась з батьком на початку квітня 2019 року. Після цього, протягом кількох місяців позивач телефонувала батькові, однак на дзвінки відповідала ОСОБА_5 та повідомляла, що батько не може розмовляти. По приїзду до м. Дніпро, позивач неодноразово хотіла навідати ОСОБА_6 , однак за адресою проживання його не було. Про смерть батька позивач дізналась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 здійснювала дії щодо прийняття спадщини померлого ОСОБА_6 .

Виходячи із викладеного, позивач просить суд визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном на три місяці з часу набрання законної сили даним рішенням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2020 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 285/2019 від 04 червня 2019 року, відкритої після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

10 лютого 2021 року, у відповідності до ст. 192 ЦПК України, від ОСОБА_5 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову в яких зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , з яким вона проживала однією сім`єю. ОСОБА_5 своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До спадкової маси ОСОБА_6 увійшла квартира АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 також зазначає, що позивач не цікавилась життям батька та почала його шукати лише через рік після його смерті та звернулась до нотаріуса з порушенням визначеного законодавством строку. Враховуючи наведене, третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Борсук В.М. зазначив, що позивач спілкувалась з батьком, однак після того як останній почав проживати з ОСОБА_5 , спілкування зменьшилось. Приблизно з квітня 2019 року, зв`язку з батьком взагалі не було, а ОСОБА_5 не повідомила про його смерть. В 2020 році позивач дізналась про смерть батька та звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. ОСОБА_5 також зверталась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, однак у суді першої інстанції їй було відмовлено. Таким чином, представник позивача адвокат Борсук В.М. позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримала думку свого представника та зазначила, що ОСОБА_5 не повідомила її про смерть батька, а вона не могла приїхати до батька у зв`язку із карантинними обмеженнями та тим, що вона проживає далеко від м. Дніпро.

Представник відповідача ОСОБА_4 , у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку із відсутністю об`єктивних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що з 1995 року вона проживала спільно із ОСОБА_6 в її квартирі. В квартирі по АДРЕСА_4 проживала мати ОСОБА_6 , яка померла в 2007 році, а квартира була зачинена. Позивач із батьком не спілкувалась.

Допитана в судовому засідання, в якості свідка ОСОБА_8 повідомила, що вона є невісткою позивача та зазначила, що остання просила її з`ясувати інформацію про ОСОБА_6 , скільки позивач не могла з ним зв`язатись. Свідок ходила до квартири АДРЕСА_3 , однак їй ніхто не відповів. Також їй відомо, що ОСОБА_6 проживав з ОСОБА_5 приблизно з 2016-2017 року, а позивач приїжджала до батька один раз на рік.

Свідок ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні зазначив, що він намагався дізнатись про батька позивача, однак прийшовши до будинку за адресою його проживання по АДРЕСА_4 , йому повідомили, що він там не проживає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є матір`ю позивача та зазначила, що позивач із батьком спілкувалась. ОСОБА_5 , раніше завжди під час дзвінків позивача батькові, передавала йому слухавку, але з 2019 року перестала це робити. Після цього, позивач почала шукати свого батька, однак тільки в РАЦС дізналась що останній помер.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, допитавши свідків, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає право на суд , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями наступних документів: паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 27 лютого 2001 року Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 16 вересня 2000 року; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 23 вересня 1983 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Дніпро, помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 09 червня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №4, сформованим 26 червня 2020 року, виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

18 червня 2020 року, до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 , що залишилась після смерті її батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 2020 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 , що залишилась після смерті її батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із відсутністю факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також судом досліджено витребувану спадкову справу №285/2019, яка заведена на підставі заяви ОСОБА_5 від 04 червня 2019 року, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц та від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12.

Позивач та її представник в обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилалися на те, що за життя позивач спілкувалась із батьком, однак у якийсь момент він перестав виходити на зв`язок, а на телефонні дзвінки почала відповідати ОСОБА_5 , яка не повідомляла про смерть батька. При цьому саме за заявою третьої особи була відкрита спадкова справа та остання у судовому порядку намагається встановити факт постійного проживання разом з померлим, що вказує на умисне обмеження позивача в інформації про смерть батька. Крім того, на території України, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, було зупинено пасажирське міжміське сполучення, а тому вона не мала можливості прибути до м. Дніпро для з`ясування місця знаходження батька. В червні 2020 року їй стало відомо про смерть її батька, після чого вона отримала свідоцтво про смерть та звернулась до нотаріуса. Усе викладене, позивач вважає поважною причиною її пропуску прийняття спадщини.

Однак, вищевказані встановлені обставини та посилання позивача не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

Зазначені позивачем причини, не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Крім того, необхідно врахувати, що наявність спілкування позивача з її батьком чи відсутність такого спілкування, на що посилається третя особа, також не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки третьої особи щодо ненадання відомостей про смерть її батька та відкриття спадщини, оскільки вказані обставини не підтверджуні належними доказами та не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Суд звертає увагу, що батько позивача ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто майже за рік, до введення на території України, згідно з постановою КМУ від 16 березня 2020 року № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211", обмежень пасажирського міжміського сполучення.

Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свободз точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини.

Обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційним і водночас його необхідним наслідком.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не є підставами визначити додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини,суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про захист майнових прав є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В частині 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1-2,3 7, 12, 13, 81, 82, 89, 244, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Повне рішення складено 09 липня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський