Ухвала

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 751/1198/18

провадження № 61-11989ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», Національної поліції України про визнання незаконним та скасування наказів, зміну формулювання причин звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - ДУ «ЦОП НПУ»), Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів, зміну формулювання причин звільнення із займаної посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДУ «ЦОП НПУ» від 24 листопада 2016 року № 216 о/с про звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин на пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 із 24 на 25 жовтня 2016 року. Зобов`язано ДУ «ЦОП НПУ» змінити запис від 24 жовтня 2016 року № 2, внесений до трудової книжки ОСОБА_1 , та внести запис про звільнення його з посади фахівця відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області із 25 жовтня 2016 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року апеляційну скаргу ДУ «ЦОП НПУ» залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано та частково задоволено ці вимоги. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду. Визнано незаконним наказ ДУ «ЦОП НПУ» від 13 жовтня 2016 року № 349 в частині оголошення ОСОБА_1 догани. Визнано незаконним наказ ДУ «ЦОП НПУ» від 23 листопада 2016 року № 434 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Стягнуто з ДУ «ЦОП НПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі до видачі на руки 52 066,24 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2021 року стягнуто з ДУ «ЦОП НПУ» на користь ОСОБА_1 3 524,01 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

15 липня 2021 року ДУ «ЦОП НПУ» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційного скаргою на додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2021 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко