Дата документу 13.07.2021 Справа № 337/4277/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/4277/20

Провадження №22-ц/807/2552/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року, в складі судді Бредун Д.С., в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів (визнання окремих положень кредитного договору недійсним, визнання факту нечесної підприємницької практики),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів (визнання окремих положень кредитного договору недійсним, визнання факту нечесної підприємницької практики).

В обґрунтування позову зазначала, 23 жовтня 2018 року між нею ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Р36.13010.004398127, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 44 650, 00 грн. строком на 60 місяців.

Згідно з пунктами 1.1, 1.10, 6.1 вказаного кредитного договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Вказаними пунктами 1.1., 1.10, 6.1 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначена щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Зазначає, що обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду; законодавством передбачено, що банк може лише встановлювати разову комісію за відкриття поточного рахунку; плата за обслуговування кредиту є значно більшою, аніж проценти за користування кредитом; банк на день укладення кредитного договору не надав повну та об`єктивну інформацію про загальну вартість кредиту та вказав в кредитному договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Вважає вищевказані пункти кредитного договору несправедливими та такими, що підлягають визнанню недійсними.

Ураховуючи викладене, просила суд визнати недійсними пункти 1.1, 1.10, 6.1 кредитного договору №Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_3 платежі за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28 974,30 грн. в рахунок погашення кредиту за договором №Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсними пункти 1.1, 1.10, 6.1 кредитного договору №Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і ОСОБА_3 в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_3 платежі за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28974 гривні 30 копійок в рахунок погашення кредиту за договором №Р36.13010.004398127 від 23 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1681,6 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що отримання банком плати за обслуговування кредитної заборгованості не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами договору, який погоджено та підписано сторонами. Послуги, вказані в п.1.10 кредитного договору, мають іншу правову природу, ніж зазначені у ч.1 ст.. 11 Закону України «Про споживче кредитування»,і надання послуг Банку згідно цього договору мають на меті надання інформації без звернення позивача до Банку 1 раз в місяць, тобто ця послуга надається платно, і позивач підписанням кредитного договору погодилася додатково її оплачувати. Також позичальник був ознайомлений з графіком щомісячних платежів, жодних заперечень не висловила.

Представник АТ «Ідея Банк» до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, причини неявки не повідомили ( а.с. 71).

Ураховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності представника АТ «Ідея Банк», який не прибув в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що положення Кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними, оскільки безоплатність надання інформації, визначеної у п. 1.10 Кредитного договору, передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а також встановлення плати за обслуговування кредиту суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № Р36.13010.004398127 (далі Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44650 гривень 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (а.с. 10-11).

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців.

Згідно з п.п. 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі 18,5% річних.

Відповідно до п.1.10. Кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором.

Згідно з п.6.1. Кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів позивач встановив на постійні основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, що у загальному розмірі складає 64499 гривень 55 коп., яку згідно п. 2.1., 6.1. Кредитного договору Відповідач повинен сплачувати на транзитний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з 5.7. Кредитного договору реальна річна процента ставка за Кредитним договором складає 97,43687806% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом складає 137503 гривень 09 коп.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на час укладання Кредитного договору від 23 жовтня 2018 року) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначених таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі, якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Як вже зазначалося, згідно з пунктом 1.10 Кредитного договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів та засобів електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 Кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6.1 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Крім того, у п. 1.1 Кредитного договору зазначено, що Позичальник зобов`язаний одержати та повернути кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа № 583/3343/19), від 15 березня 2021 року (справа № 361/392/20).

Ураховуючи викладене, встановлення позивачу плати за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», свідчить про те, що такі положення кредитного договору є несправедливими (стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів») та обґрунтовано визнані судом першої інстанції недійсними.

Оскільки п. 1.1, 1.10, 6.1 Кредитного договору є недійсними в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати вже сплачені позивачем платежі за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28 974, 30 грн. в рахунок погашення кредиту за Кредитним договором.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з розміром вищевказаної суми.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що послуги, вказані в п. 1.10 кредитного договору мають іншу правову природу та мають на меті надання інформації без звернення позивача до банку 1 раз в місяць.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у справі відсутні докази того, що позичальник звертався до відповідача в період дії Кредитного договору із запитами до Банку, а останній направляв таку інформацію про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, тому відсутні підстави вважати, що Банк здійснював надання такої інформації, за яку встановив плату.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник був ознайомлений з умовами договору, у тому числі із графіком платежів, не висловлював заперечень, не спростовують правильних висновків суду, оскільки встановлення у кредитному договорі плати за надання інформації щодо кредиту обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, та є несправедливими.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд в рішенні зазначив про те, що встановлення в договорі плати за обслуговування кредиту містить ознаки нечесної підприємницької діяльності, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містять.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку відповідності пунктів 1.1, 1.10, 6.1 Кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та дійшов мотивованого висновку про визнання недійсним вказаних положень кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова