Номер провадження: 22-ц/813/2197/21
Номер справи місцевого суду: 496/3411/20
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. У позовній заяві ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-3).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року (головуючий суддя Буран В.М.) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, тобто з 25.08.2020 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42-44).

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду м. Одеси з апеляційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року. Апелянт вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, а також при прийнятті якого судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права. На думку ОСОБА_1 , задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 судом не було враховано, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн, оскільки її доводи нічим не підтверджені та не є достатньою правовою підставою для стягнення визначеного розміру аліментів. Апелянт вважає, що стягуваний з нього розмір аліментів є занадто високим, оскільки на утриманні ОСОБА_1 , окрім спільної з ОСОБА_2 дитини, знаходиться на утриманні від попереднього шлюбу повнолітня дитина, яка постійно проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на повному його утриманні. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частини всіх доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48-52).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення та визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував той факт, що відповідач з позивачем мають рівні права щодо дитини, однак позивач як особа, яка займається вихованням доньки та за вказівкою лікаря повинна здійснювати особливий догляд за дитиною, має об`єктивно менше часу на отримання доходу, а відповідач, який є також батьком повнолітньої дитини, яка є дорослою і працездатною особою (що не спростовано в судовому засіданні) має змогу сплатити суму більшу, ніж половина мінімальної заробітної плати для дієздатної особи.

Апеляційний суд, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно визначення розміру аліментів, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2014 року по березень 2019 (а.с. 2, 19).

Як вбачається з матеріалів справи позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року отримав наступні доходи:

- за 3 квартал 2019 року 12786,66 грн;

- за 4 квартал 2019 року 12789,6 грн;

- за 1 квартал 2020 року 14400 грн;

- за 2 квартал 2020 року 14400 грн (а.с. 31).

Тобто, за перше півріччя 2020 року середньомісячний дохід ОСОБА_1 склав 4800 грн.

Відповідно до Довідки №002/09 від 23.09.2020 року, виданої ФОП ОСОБА_4 , заробітна плата ОСОБА_1 за період з 17.08.2020 року по 31.08.2020 року склала 2280 грн (а.с. 36).

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на його утриманні є повнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 37), який постійно проживає з апелянтом та знаходиться на його повному утриманні (а.с. 20, 50).

Відповідно до наданих ОСОБА_1 чеків він в період з 11.01.2020 року по 11.09.2020 року перераховував ОСОБА_2 грошові кошти в наступних розмірах:

- 11.01.2020 року 2000 грн (а.с. 25);

- 05.02.2020 року 2000 грн (а.с. 26);

- 15.03.2020 року 2000 грн (а.с. 27);

- 07.04.2020 року 1996 грн (а.с. 28);

- 08.05.2020 року 2000 грн (а.с. 24);

- 05.06.2020 року 2000 грн (а.с. 23);

- 10.07.2020 року 2000 грн (а.с. 22);

- 08.08.2020 року 2000 грн (а.с. 30);

- 11.09.2020 року 2000 грн (а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до п. 2 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) передбачено наступне, якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, а також якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум у 2020 році на одну дитину віком до 6 років складав з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум у 2021 році на одну дитину віком до 6 років складає з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

З огляду на вище зазначене, враховуючи матеріальне становище ОСОБА_1 , наявність в апелянта сина, який знаходиться на його утриманні, а також той факт, що ОСОБА_1 щомісяця з 11.01.2020 року по 11.09.2020 року перераховував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2000 грн на утримання їхньої доньки, апеляційний суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхньої доньки в сумі 2300 грн, що не перевищує половини розміру заробітної плати відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також апеляційний суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, з огляду на наявні в матеріалах справи відомості про стан здоров`я дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у цивільній справі №320/383/19 Верховний Суд зазначив, що дане положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, наприклад, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідча про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір таких також має бути документально підтверджений.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1261,21 грн (а.с. 47).

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд з даного приводу зазначає, що оскільки ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, то компенсація судових витрат за подання апелянтом апеляційної скарги здійснюється за рахунок держави у розмірі 845 грн.

Отже, враховуючи вище наведене, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції, зробивши правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, не врахував усіх обставин, передбачених статтею 182 СК України, які мають значення для справи, то рішення суду необхідно змінити в частині розміру стягнутих аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 2300 гривень щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги за рахунок держави у розмірі 845 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

05.07.2021 року м. Одеса