Ухвала

06 липня 2021 року

м. Київ

справа № 463/10882/19

провадження № 61-8274ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа -Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудований індивідуальний гараж,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований індивідуальний гараж, розміром 4,18 м х 6,18 м, загальною площею 37,00 кв. м (18,5 кв. м - підвал, 18,5 кв. м - гараж), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28 січня 2000 року № 84 та розпорядження від 24 листопада 2009 року № 779 їй надано дозвіл на будівництво цегляного гаража, розміром 5,60 м х 4,20 м, по АДРЕСА_1 , будівництво якого було завершено у 2006 році, але оскільки будівельні роботи розпочаті нею без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на їх проведення, тому будівництво гаража характеризується як самочинне. Зазначала, що у подальшому, ухвалою Львівської міської ради від 08 листопада 2018 року затверджено проєкт землеустрою про відведення їй земельної ділянки під уже збудований гараж та передано земельну ділянку, площею 0,0026 га, у приватну власність для обслуговування гаража. Звертала увагу, що згідно з технічним висновком про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій будівлі гаражу на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам від 28 листопада 2019 року № 01/11, виготовленого ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд», збудований нею цегляний гараж відповідає нормам ДБН В.1.2-2-2006, прав та інтересів інших осіб будівництвом спірного гаража не порушено, а тому просила в судовому порядку визнати на нього право власності на підставі частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 13 травня 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у вищевказаній справі, з пропуском строку на касаційне оскарження. У касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, зокрема обґрунтування та доплати судового збору виходячи з ціни позову.

У червні 2021 року від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: обґрунтування розміру судового збору, копія оціночної вартості гаража. Зокрема заявник зазначає, що оскільки вартість спірного майна складає 79 321,00 грн, то нею було правильно сплачено судовий збір при поданні касаційної скарги у розмірі 1 816,00 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

З наданих на усунення недоліків касаційної скарги матеріалів убачається, що вартість гаража, право власності на який просить визнати позивач, становить 79 321,00 грн.

А отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,заявник ані в первинній редакції касаційної скарги, ані в уточненій не зазначив.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Разом із цим, зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа -Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудований індивідуальний гараж відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик