Справа №303/8350/20
Ряд. стат. звіту - 29
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

за участі секретаря судового засідання Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кольчинська територіальна громада про скасування свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Кольчинська територіальна громада про скасування свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За життя мати заповіту не залишила, після смерті позивач фактично прийняв спадщину, згідно ст.1268 ЦК України, оскільки вступив у володіння і користування належним спадкодавцю житловим будинком, в якому був зареєстрованим та проживав із спадкодавцем на момент смерті. До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Зазначений будинок відносився до типу господарств "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_4 , а членами колгоспного двору були його син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , її діти: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та чоловік ОСОБА_9 ..

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід та голова колишнього колгоспного двору - ОСОБА_4 .. На момент смерті голови колгоспного двору у будинку були зареєстровані: мати позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , її брат. ОСОБА_8 у спірному будинку зареєстрований не був та не проживав. Згідно довідки №3006 від 01.12.2015 року виданої виконкомом Верхньовизницької сільської ради ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 23.04.1982 року.

У 1992 році ОСОБА_8 звернувся до Верхньовизницької сільської ради народних депутатів із заявою про надання в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови села по АДРЕСА_1 , як єдиний і останній член колгоспного двору. Так, рішенням 9-ої сесії 21-го скликання від 27.02.1992 року ОСОБА_8 надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови села по АДРЕСА_1 , як єдиному і останньому члену колгоспного двору.

В спірному дворогосподарстві, зокрема з моменту народження з 29.08.1939 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала ОСОБА_6 , мати позивача та сам позивач. Станом на 15.04.1991 року, ні до 27.02.1992 року ОСОБА_8 у встановлений законом спосіб не набув одноосібного права на майно колгоспного двору. Право на майно колгоспного двору в першу чергу мала мати позивача ОСОБА_6 , як останній член колгоспного двору.

На момент смерті матері, разом з спадкодавцем були зареєстровані: позивач ОСОБА_1 та його покійний звідний брат ОСОБА_8 , який за вказаною адресою не проживав з 1988 року, так як проживав разом із своєю дружиною в АДРЕСА_2 . Оскільки ОСОБА_8 вибув в с.Кленовець, він не брав участі у веденні господарства колгоспного двору більше трьох років, за ним не збереглося право на частку в майні двору. На даний час, позивач та його батько проживають у зазначеному будинку, доглядають його, сплачують поточні платежі, обробляють земельну ділянку, здійснюють ремонтні роботи, підтримують в порядку дворогосподарство.

У травні місяці 2018 року на адресу позивача надійшла ухвала про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Зазначене свідчить про те, що належне позивачу майно вибуло з його володіння незаконно, оскільки він прийняв спадщину після смерті своєї матері. Отже, для повернення майна, що вибуло поза волею законного власника, необхідно витребувати належне майно від особи, яка є останнім його набувачем. Останнім набувачем майна, яке незаконно вибуло з володіння є ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в ньому.

Представник третьої особи Кольчинської територіальної громади в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім цього, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.01.2008 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22.09.1980 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідно до Свідоцтв про народження серій НОМЕР_3 від 07.02.1979 року та НОМЕР_4 від 22.11.2001 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 8).

Із Довідки №277 від 05.07.2018 року слідує, що на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 в дворогосподарстві за адресою: АДРЕСА_3 ) були зареєстровані, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 9).

Із Довідки №278 від 05.07.2018 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в дворогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані, син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який не проживав по даній адресі (а.с. 10).

Згідно Довідки №555 від 22.11.2018 року виданої виконкомом Верхньовизницької сільської ради за адресою АДРЕСА_4 , теперішня адреса АДРЕСА_1 був головою дворогосподарства та забудовником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а/з №12 від 22.09.1980 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - дочка ОСОБА_4 - зареєстрована по вищезазначеній адресі (а.с. 11).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2015 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , 1958 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 є його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки від якої відмовилася дружина спадкодавця ОСОБА_14 .. Спадщина, на яку видано дане свідоцтво складається з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119832082 від 05.04.2018 року власником буд. АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 13, 14).

Згідно Витягу №29552792 від 05.04.2011 року ОСОБА_8 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Відповідно до Висновку про вартість домоволодіння, вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 93 000 гривень (а.с. 16).

Із копії даних погосподарського обліку дворогосподарства, згідно яких головою сім`ї був ОСОБА_4 , а членами його сім`ї були син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , а також син ОСОБА_8 (а.с. 30).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання владних рішень незаконними та їх скасування, визнання свідоцтв про право власності недійсними, набуття права власності на майно за набувальною давністю було відмовлено. Також вищезазначеним рішенням встановлено, що на земельній ділянці у 1989 році був побудований новий житловий будинок, старий - був знесений. Встановлено, що відповідно до рішення Верхньовизницької сільської ради від 27.02.1992 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» ОСОБА_8 було надано в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови села по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням виконавчого комітету Верхньовизницької сільської ради від 30.09.2002 року №36 за ОСОБА_8 було оформлено право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та було видано свідоцтво про право приватної власності на вказаний будинок. Також встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яку прийняла та оформила ОСОБА_2 .. В рішенні також зазначено, що як вбачається з ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_9 до Верхньовизницької сільської ради, третя особа ОСОБА_8 про визнання нечинними рішень суб`єкта владних повноважень ОСОБА_8 працював столяром в колгоспі "100-річчя Леніна" та був головою дворогосподарства, а отже мав право на реєстрацію права власності на земельну ділянку та домогосподарство за собою (а.с. 45-49).

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2018 року вищезазначене рушення суду було залишено без змін (а.с. 50-52).

Рішенням Верхньовизницької сільської ради народних депутатів від 27.02.1992 року "Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво" було надано в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови села по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , 1958 року народження (а.с. 53).

Із архівного Витягу Верхньовизницької сільської ради народних депутатів вбачається, що рішенням №5 від 29.09.1992 року "Про закріплення земельних ділянок у довічне спадкове володіння" було закріплено в довічне спадкове володіння жителям сільської ради земельну ділянку в АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 (а.с. 54, 55).

Із довідки виданої виконкомом Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району №121 від 04.02.2011 року вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , надані земельні ділянки у власність загальною площею 0,50 га за адресою: АДРЕСА_1 , з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,25 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1 (а.с. 56).

До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору.

Згідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР N885-XII був введений в дію Закон України "Про власність".

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року N20 (п. 6) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст.13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до п.1,2,3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У відповідності до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторонни у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо позовної давності звернення до суду за захистом свого права то суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 , такий пропущений не був, оскільки, як вбачається з матеріалів справи в травні місяці 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, а з даним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 30.12.2020 року.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Верхньовизницької сільської ради народних депутатів від 27.02.1992 року "Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво" ОСОБА_8 було надано в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови села по АДРЕСА_1 .

Також рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2016 року було встановлено, що на земельній ділянці у 1989 році був побудований новий житловий будинок, старий - був знесений.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 не надали суду жодних належних та допустимих доказів, і як наслідок не довели в суді ті обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилається, як на підставу своїх вимог.

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 слід відмовити саме через безпідставність та недоведеність.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 319, 387, 388 ЦК України та ст.ст. 13, 76, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 видане ОСОБА_8 виконавчим комітетом Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району від 05.04.2011 року на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та витребування від ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини спадкового майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_3 і складається з: житлового будинку, позначеного в плані літерою Г, загальною площею 41,80 кв.м., житловою площею 19,30 кв.м. та належних до нього надвірних споруд і прибудов: літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Е - сарай, літ. Є - навіс, №1 - ворота, №2 - огорожа, №5 - огорожа та розташоване в АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Третя особа: Кольчинська територіальна громада, , місце знаходження смт.Кольчино, вул.Корятовича, 13, Мукачівський район, Закарпатська область.

Повний текст рішення суду складений 13.07.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір