ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» липня 2021 року

м. Харків

справа № 627/354/20

провадження № 22ц/818/2480/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватна агрофірма «Ватал», представниця позивача Перевєрзєва К. М.,

відповідач - ОСОБА_1 , представник відповідача Готвянський С. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року в складі судді Вовк Л.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Приватна агрофірма «Ватал» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2005року між Приватною агрофірмою «Ватал» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 251/1161-к. Загальна площа орендованої ділянки за договором складає 3,2554 га, в тому числі ріллі 3,1568 га, кадастровий номер :01:000:0469, та сіножатей 0,0986 га, кадастровий номер :04:000:1135, зі строком дії на 15 років.

Зазначила, що державна реєстрація договору була здійснена в Краснокутському районному відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр ДЗК» 04 травня 2006 року за № 82, тобто строк дії договору закінчується у травні 2021 року.

Проте, 07 березня 2020 року відповідач надіслав заяву, в якій зазначив, що строк договору сплив ще 28 березня 2019 року.

Вказала, що відповідачем були встановлені на земельній ділянці межові знаки, які перешкоджають/обмежують техніці агрофірми здійснювати комплекс весняно-польових робіт.

Зазначила, що договором оренди передбачена відповідальність на відшкодування збитків. Для посіву протягом польових робіт у 2019 році та весняних польових робіт 2020 року агрофірмою було проведено ряд технологічних операцій і понесено затрат в розмірі 37 944,92 грн.

Просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 га, в тому числі, ріллі 3,1568 га кадастровий номер :01:000:0469 та сіножатей 0,0986 га - кадастровий номер :04:000:1135 шляхом демонтажу межових знаків; стягнути витрати, понесені Приватною агрофірмою «Ватал» на обробку землі в розмірі 37 944,98 грн; судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги Приватної агрофірми «Ватал» - задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 га, в тому числі, ріллі 3,1568 га кадастровий номер :01:000:0469 та сіножатей 0,0986 га - кадастровий номер :04:000:1135 шляхом демонтажу межових знаків; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватної агрофірми «Ватал» витрати, понесені Приватною агрофірмою «Ватал» на обробку землі в розмірі 37 944,98 грн та сплачений судовий збір в розмірі 4204,00 грн, а всього 41 148,98 грн.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги щодо зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки строк дії договору оренди № 251/1161-к закінчився та відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат, понесених на обробку землі, як такі, що неправомірно та помилково нараховані; стягнути з позивача судовий збір, сплачений за подання заяви про перегляд судового рішення на його користь.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при розгляді справи порушено норми процесуального права, зокрема, судом помилково визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Дана справа має значний суспільний інтерес, отже вона мала вирішуватися за правилами позовного провадження. Також, судом неповно з`ясовано обставини у справі, не враховано, що розрахунок позивачем проведено неправильно, а перевірити розрахунок на відповідність наявним витратам, якщо такі були, не виявляється можливим. Також, вказав, що межові знаки встановлено виключно на ріллі, сіножать знаходиться за багато кілометрів від спірної земельної ділянки і він не має інформації, що діється на його сіножаті. Договір оренди має специфічну природу і роком користування орендованою земельною ділянкою вважається господарський рік з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, беручи до уваги, що оренду плату він отримував з 2005 року. Такий договір закінчив свою дію у 2019 році. Вказав, що позивач невмотивовано зазначає, що договір діє з моменту реєстрації, оскільки у проміжку часу між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки договір діє, тобто договір діяв з 28 березня 2005 року. Зазначив, що він правомірно і завчасно попередив орендаря про небажання продовжувати договірні відносини після закінчення строку дії договору. 28 березня 2020 року він поставив межові знаки та почав користуватися належною йому земельною ділянкою саме після закінчення дії договору оренди. До акту прийому-передачі землі позивач одноособово та без його повідомлення переробив та здійснив до нього зміни авторучкою, закресливши дату укладення та проставивши дату 04 травня 2006 року (дата реєстрації).

30 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Приватної агрофірми «Ватал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому не заперечувала проти того, що договір оренди закінчився у травні 2021 року. Зазначила, що у висновку спеціаліста в області бухгалтерського обліку та аудиту від 18 січня 2021 року, який проведено за заявою ОСОБА_1 вбачається, що загальну вартість витрат встановити вірно неможливо, оскільки розрахунки проведено з помилками. На спростування цього висновку Приватна агрофірма «Ватал» надала висновок експертизи, яку проведено Харківським науково-дослідним експертно криміналістичним центром МВС України, з якого вбачається, що витрати підтверджені на суму 31 604, 41 грн. За згодою сторін та виходячи з того, що сторони не мали можливості залучити ці документи до справи в суді першої інстанції з обставин, які не залежали від них, ці документи долучені до матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Приватна агрофірма «Ватал» належними доказами довела, що її права порушено, тому позов необхідно задовольнити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р3 № 786151, виданого 27 червня 2003 року на підставі розпорядження голови Краснокутської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 26 травня 2003 року № 164, ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 3,2554 га в межах згідно з планом, в тому числі, сіножать площею 0,0986 га, кадастровий номер :04:000:1135, та рілля площею 3,1568 га, кадастровий номер :01:000:0469, що розташована на території Козіївської сільської ради, Колективного сільськогосподарського підприємства «Козіївське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8).

28 березня 2005 року між ОСОБА_2 та Приватною фірмою «Ватал» укладено договір № 251/1161-к оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Козіївської сільської ради загальною площею 3,2554 га, в тому числі, ріллі 3,1568 га, розташованої на території колишньої виробничої дільниці № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Козіївське», сіножатей 0,0986 га, розташованих в заплаві ріки Мерла.

Відповідно до пункту 8 цього договору договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно пункту 9 цього договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 700,00 грн в рік в грошовій формі або рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем, за її собівартістю, але не вище державних закупівельних цін, чи послугами.

Пунктом 20 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Подачу договору на державну реєстрацію здійснює орендар.

Пунктами 24, 25 договору передбачено, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконання умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен був здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Пунктом 29 договору передбачені обов`язки орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 34-38 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни або розірвання цього договору.

Пунктом 41 цього договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Даний договір зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 травня 2006 року за № 82 (а.с.6-7).

11 травня 2006 року (закреслено 28 березня 2005 року) ОСОБА_2 та Приватною агрофірмою «Ватал» складено акт приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором № 251/1161-к оренди землі від 28 березня 2005 року (а.с.7).

У зв`язку із прийняттям ОСОБА_1 спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 листопада 2006 року, серія ВЕІ № 1009302, 15 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Приватною агрофірмою «Ватал» укладено додаткову угоду до договору № 251/1161-к оренди землі, якою сторони погодили внести зміни до договору оренди та вступну частину договору виклали в наступній редакції: орендодавець ОСОБА_1 з одного боку, та орендар Приватна агрофірма «Ватал» в особі генерального директора Нікітенка М.П., діючого на підставі Статуту з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене. Усі інші умови договору № 251/1161-к оренди землі від 28 березня 2005 року залишаються без змін (а.с.5).

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приватної агрофірми «Ватал» з заявою, в якій зазначив, що строк дії договору сплив 28 березня 2019 року та має намір з березня 2020 року самостійно обробляти належну йому ділянку. На що отримав відповідь № 157 від 19 березня 2020 року, за якою останній повідомив про закінчення строку дії договору у травні 2021 року (а.с.9, 10-11).

Листом № 191 від 08 квітня 2020 року Приватна агрофірма «Ватал» просила прибрати ОСОБА_1 межові знаки-перешкоди, виставлені ним на орендованій земельній ділянці, так як вони перешкоджають сільськогосподарській техніці агрофірми у виконанні комплексу весняно-польових робіт (а.с.13).

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив до Приватної агрофірми «Ватал» повідомлення, в якому зазначив, що межові знаки поставлені ним після закінчення строку дії договору оренди № 251/1161-к від 28 березня 2005 року та не для перешкоджання сільськогосподарським роботам агрофірми, а виключно для того, щоб він міг відмітити свою земельну ділянку та обробляти її самостійно (а.с.14, 39).

Листом № 228 від 22 квітня 2020 року Приватна агрофірма «Ватал» зазначила, що строк дії договору № 251/1161-к від 28 березня 2005 року закінчується у травні 2021 року, у зв`язку з чим просила усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом демонтажу межових знаків (а.с.15-16).

Витрати на обробку землі в розмірі 37 944,98 грн, складаються з дискування, оранки , послуг з внесення аміаку, вартістю аміаку, вартістю придбаного насіння.

На підтвердження вказаних витрат Приватною агрофірмою «Ватал» надано: калькуляцію витрат на оранку трактором «Кейс» на площі 3,1568 га у сумі 2262,32 грн, калькуляцію витрат на дискування трактором «Кейс» на площі 3,1568 га у сумі 1188,69 грн, бригадний наряд по ТВ БД «Козіївка»; реєстр земельних ділянок (рілля), що обробляються Приватною агрофірмою «Ватал» станом на 01 січня 2020 року; оплатою праці на обробіток ґрунту та посіви озимини 2019 року по ПА «Ватал»; нарахування амортизації за жовтень 2019 року; договір № 144/С постачання нафтопродуктів від 29 травня 2019 року; видаткова накладна від 16 вересня 2019 року № 5746; платіжні доручення № 300 від 26 вересня 2019 року, №309 від 27 вересня 2019 року, № 1100 від 02 жовтня 2019 року; накладна № 6044 від 20 вересня 2019 року; платіжне доручення № 1073 від 25 вересня 2019 року; договір № 27-02/20 про надання послуг від 27 лютого 2020 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 7 від 24 березня 2020 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 31 березня 2020 року; платіжне доручення № 234 від 24 березня 2020 року; наряд-замовлення № 7 від 26 березня 2020 року; договір поставки № 090101 від 09 січня 2020 року; додаткова угода до договору поставки № 090101 від 09 січня 2020 року, специфікація № 360 від 17 березня 2020 року до Договору поставки № 090101 від 09 січня 2020 року; видаткова накладна № 360001 від 25 березня 2020 року; платіжне доручення № 233 від 24 березня 2020 року; договір поставки № 100201 від 10 лютого 2020 року; видаткова накладна № 75 від 10 лютого 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за період 01 січня 2020 року по 26 червня 2020 року (а.с.43-83).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав висновок спеціаліста від 18 січня 2021 року, в якому зазначено, що неможливо вірно встановити загальну вартість витрат, які були понесені позивачем на здійснення комплексу весняно-польових робіт на період 2019/2020 роки через те, що надані документи є некоректними та з протиріччями. Розрахунки проведені з помилками, використані необґрунтовані дані через відсутність локальних документів, якими встановлені норми списання палива, насіння, аміаку та інших матеріалів та нормативна база, якою позивач користувався при здійсненні такого розрахунку. З наданих документів неможливо зрозуміти, чи є на підприємстві власні виробничі потужності, такі як наймані працівники та необоротні активи, чи залучались до роботи фізичні особи за цивільно-правовими договорами для виконання певних робіт/надання послуг, чи є орендовані необоротні активи та які, який саме вид оренди використовується операційна чи фінансова. Неможливо визначити, який метод амортизації необоротних активів передбачений для використання наказом про облікову політику підприємства, а тому неможливо точно визначити суму амортизаційних нарахувань за певний період. Суму загальних витрат, яка визначена позивачем та заявлена в позовній заяві у якості суми, що підлягає стягненню з відповідача в якості витрат на обробку землі в розмірі 37 944,98 грн неможливо підтвердити через допущені в розрахунку помилки та використання некоректних даних. Загальну вартість витрат, які були здійсненні для обробки сіножатей встановити неможливо через відсутність бухгалтерських документів (а.с.171-177).

Іншою вимогою апеляційної скарги ОСОБА_1 було те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Предметом спору у цій справі є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною та стягнення витрат, понесених на обробку землі в розмірі 37 944,98 грн.

Таким чином, з урахуванням предмету позову, ця справа не є малозначною в силу закону, оскільки в цій справі пред`явлені позовні вимоги немайнового характеру, за якими в порядку пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України не визначається ціна позову, а тому така справа може бути визнана малозначною лише за умови постановленням ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 559/1313/17-ц (провадження № 61-47587св18), від 29 травня 2020 року у справі № 272/365/18 (провадження № 61-46452св18).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Краснокутського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомлення учасників справи.

Зі змісту даної ухвали судді вбачається, що суд першої інстанції дану справу відніс до категорії малозначних.

Проте, виходячи з того, що частина вимог є немайновими, а тому виключає можливість визнання цієї справи малозначною відповідно до статті 19 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 465/2018/17 (провадження № 61-5118св20).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, це є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 01 січня 2007 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року в справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року в справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому, і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі України «Про оренду землі» вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки момент укладення договору та момент набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

До такого ж правового висновку за подібних обставин справи щодо часу укладання договору оренди та його умов щодо набрання чинності після реєстрації дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Як вбачається з матеріалів справи 28 березня 2005 року між ОСОБА_2 та Приватною агрофірмою «Ватал» укладено договір оренди землі та пунктом 8 договору узгодили строк його дії 15 років та у пункті 41 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

З договору оренди вбачається, що він зареєстрований Краснокутським районним відділом Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 травня 2006 року за № 82.

15 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Приватною агрофірмою «Ватал» укладено додаткову угоду до договору № 251/1161-к оренди землі, якою внесено зміни тільки до вступної частини договору оренди.

Отже, доводи Приватної агрофірми «Ватал» про те, що строк договору оренди закінчиться 04 травня 2021 року, є обґрунтованими.

Звертаючись до суду з даним позовом Приватна агрофірма «Ватал» посилалась на те, що відповідачем були встановлені на земельній ділянці межові знаки, які перешкоджають/обмежують техніці агрофірми здійснювати комплекс весняно-польових робіт, у зв`язку з чим просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу межових знаків.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечує факт встановлення ним на орендованій земельній ділянці межових знаків.

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію та доходи.

Орендодавець зобов`язаний, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (стаття 24 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В суді апеляційної інстанції представниця позивача підтвердила, що на теперішній час дія договору оренди закінчилася.

ОСОБА_1 в свою чергу в суді апеляційної інстанції також підтвердив, що дія договору оренди закінчилася.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції дія договору оренди закінчилася, підстав для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 га, в тому числі, ріллі 3,1568 га кадастровий номер :01:000:0469 та сіножатей 0,0986 га - кадастровий номер :04:000:1135 шляхом демонтажу межових знаків не вбачається, тому в цій частині Приватній агрофірмі «Ватал» необхідно відмовити.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі, внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи свідчать про те, що незаконними діями ОСОБА_1 . Приватній агрофірмі «Ватал» завдано шкоду в розмірі 37 944,98 грн, витрачених позивачем під час обробітку земельної ділянки. Під час розгляду справи на спростування цієї суми в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано висновок спеціаліста від 18 січня 2021 року, який отримано ним після ухвалення заочного рішення, в якому зазначено, що позивачем дійсно проведено комплекс весняно польових робіт за період 2019/2020 роки, однак розрахунок зроблено з помилками. В суді апеляційної інстанції представниця Приватної агрофірми «Ватал» не заперечувала проти того, що в розрахунку допущено помилки та надала на спростування цього висновок судово-економічної експертизи, з якої вбачається, що витрати, які понесені для оброблення земельної ділянки відповідача та документально підтверджені, становлять 31 406, 41 грн. Надані документи долучено до матеріалів справи за згодою обох сторін. Клопотань щодо проведення відповідної експертизи сторонами не заявлено.

За таких обставин, враховуючи, що суму збитків в розмірі 31 408, 41 грн доведено, судова колегія вважає, що позов позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Приватної агрофірми «Ватал» підлягають частковому задоволенню , з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1739, 83 грн. Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково, тому з Приватної агрофірми «Ватал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3696, 26 грн. За заяву про перегляд заочного рішення з Приватної агрофірми «Ватал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420, 40 грн. Шляхом взаємозаліку з Приватної агрофірми «Ватал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2376, 83 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватної агрофірми «Ватал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватної агрофірми «Ватал» 31 406, 41 грн витрат, понесених на обробку землі.

В іншій частині позову Приватній агрофірмі «Ватал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з Приватної агрофірми «Ватал» на користь ОСОБА_1 2376, 83 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.