Номер провадження: 22-ц/813/6707/21
Номер справи місцевого суду: 523/6790/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 15000,00 гривень щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 12000 грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зокрема апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що розмір аліментів 12 000 грн., який встановлено судом першої інстанції: є необгрунтованим, оскільки ґрунтується на недостовірних відомостях щодо витрат позивачки; об`єднує витрати на утримання (аліменти) та додаткові витрати, які не є предметом цього спору; ґрунтується на недостовірних відомостях щодо дійсних доходів відповідача; не враховує наявність іншої дитини на утриманні.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020\

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Одеси від 17.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» від 04 червня 2019 року за №1-5, ОСОБА_1 з 31.01.2019 року працює у зазначеному товаристві на посаді директора, з щомісячним посадовим окладом 4200 гривень 00 копійок.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.07.2019 року, судом встановлено що ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по червень 2019 року була нарахована заробітна плата наступними суб`єктами:

-ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» у загальному розмірі за вказаним період в сумі 20944,43 грн. (333,33+4200,00+4200,00+4200,00+4200,00+3811,10);

-ТОВ «КАЛЕО ГРУП» у загальному розмірі 7860,39 грн. (4173,00+3687,39);

-Окружною виборчою комісією з виборів президента України територіального виборчого округу №91 у загальному розмірі 806,82 грн., що в сукупності складає 29611,64 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районий суд виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, а тому законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 12000 гривень щомісячно.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру стягнутих аліментів.

Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що судом допущено помилку у визначенні правого статусу коштів, які витрачала позивачка та просить стягнути з відповідача. Зокрема апелянт зазначає, що сімейне законодавство розділяє витрати на утримання дитини на:

-аліменти витрати на утримання дитини, у розмірі, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

-додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), які не входять до складу аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування розміру позовних вимог, позивач зазначала, що середні щомісячні витрати, які вона несе на доньку перевищують 30000 грн. та складаються з: витрат на харчування, одяг, ліки, лікування, дозвілля, розваги, розвиток, навчання тощо.

Апеляційний суд погоджується із твердженнями апелянта про те, що судом фактично не досліджено чи відносяться такі витрати до аліментів чи це фактично додаткові витрати на дитину.

При цьому, відповідачем також було зазначено, що під час шлюбного життя, витрати на дитину щомісячно становили у подружжя близько 4000 7000 грн., а наразі зі слів матері збільшилися в сім разів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги щодо стягнення саме додаткових витрат ОСОБА_3 не заявлялись, а тому відсутні підставі для їх стягнення у даній справі.

Судом також було встановлено, що відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», на ім`я відповідача - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наявні відкриті рахунки внесення депозитів на підставі укладених відповідних договорів, а саме:

- рахунок НОМЕР_2 , відкритий 29.10.2012 року, на якому наявні грошові кошти в сумі 17 004 доларів 18 центів США, на підставі договору №SAMDN89714;

- рахунок НОМЕР_3 , відкритий 06.08.2015 року, на якому наявні грошові кошти в сумі 188 000 гривень 00 копійок, на підставі договору №SAMDNWFD411.

Разом з тим, у доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що суд не взяв до уваги, що на час звернення позивача до суду, такі депозитні рахунки були закриті, а саме депозит доларовий на суму 17004 від 19.10.2012 року був повернутий вкладнику 05.11.2012 року повністю, а депозит гривневий на суму 188000 грн. від 06.08.2015 року було повернуто вкладнику 07.09.2015 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що станом на 29.06.2020 року сума коштів (залишок) згідно цих депозитів становить 0,00 (нуль) гривень та доларів (Том ІІ: а.с. 222).

Судом першої інстанції також було встановлено обставини стосовно отриманих грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_7 та з`ясовано, що відповідачем отримання цих коштів здійснювалось на підставі договору позики від 04.06.2018 року та додаткового договору до нього від 28.12.2018 року, на підставі якого ОСОБА_1 було отримано в позику від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 72000,00 грн. строком по 19 жовтня 2019 року, які зобов`язався повертати в строки: до 19.05.2019 року в сумі 54000 гривень 00 копійок; до 19.10.2019 року в сумі 18000 гривень 00 копійок.

Також відповідно до договору про внесення змін до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 11.08.2017 року, за реєстровим номером №4295, укладеного 19.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6152, судом встановлено, що ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 774812,50 грн., що на день укладення договору становило еквівалент 28750,00 доларів США, зі строком повернення до 11.05.2018 року.

Згдіно із договором іпотеки від 06.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6104, вбачається, що він укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , яка передала в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно, в забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики від 06.11.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , за умовами якого ОСОБА_9 зобов`язана повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1036800,00 грн., що на день позики складало еквівалент 38400 доларів США.

Відповідно до договору іпотеки від 25.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2935, вбачається, що він укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , за умовами якого ОСОБА_10 передав ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно, в рахунок забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики від 25.05.2017 року, за умовами якого ОСОБА_10 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 441936,00 грн., що на день позики складало еквівалент 16740,00 доларів США.

Однак, суд залишив поза увагою той факт, що на час розгляду цієї справи, вищевказані договори повністю виконані ще у 2017-2018 роках під час перебування сторін у шлюбі.

Більш того, у своїх додаткових поясненнях поданих до апеляційного суду 13.05.2021 року, апелянтом також зазначено, що у справі №753/410/19 про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 було надано до суду підтвердження того, що кошти були повернуті ще під час їх шлюбу та договори іпотеки припинили свою дію також під час їх шлюбу, у зв`язку із чим позивачкою ОСОБА_3 не доведено існування цих грошових коштів під час розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, в обґрунтування наведеного, апелянтом долучено до пояснень копії відповідних документів (Том ІІІ: а.с. 146-218).

Заслуговують на увагу суду і посилання апелянта на те, що судом не враховано наявність іншої дитини, яка знаходиться на утриманні відповідача, що також впливає на розмір аліментів, які стягуються на утримання іншої дитини.

Зокрема ОСОБА_1 зазначав, що на його утримані знаходиться малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 05.06.2019 року (Том І: а.с. 159) та Довідкою Виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво - Святошенського району №984 від 96.09.2019 року про місце прописки малолітньої дитини - ОСОБА_4 з батьком (Том ІІ: а.с. 21, 21 зворот), з якої вбачається, що місце реєстрації дитини співпадає з адресою реєстрації відповідача.

Більш того, слід зазначити, що заперечуючи проти доводів позовної заяви, відповідачем ОСОБА_1 неодноразово подавалися до суду відзиви, пояснення та заперечення на позовну заяву, у яких зокрема останній зазначав, що він добровільно намагається сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , крім того, що це автоматично робиться «Укрпоштою», в підтвердження чого відповідачем надано до суду копії квитанцій, а саме: квитанція про переказ Укрпошти ФН на сумму 4872,00 грн від 18.09.2020р.; квитанція про переказ Укрпошти ФН на сумму 3248,00 грн від 02.11.2020р. та квитанція про переказ Укрпошти ФН на сумму 1632,00 грн від 10.12.2020р.

Відповідачем також зазначалось, що він неодноразово повідомляв ОСОБА_3 та її адвоката Голосова Ю.В. (зокрема на їх офіційну електрону адресу)про добровільну сплату коштів на утримання доньки, однак переказ НОМЕР_4 на сумму 4872,00 грн повернувся і отримано ним назад за мінусом суми видатків за переказ коштів, а переказ НОМЕР_5 на сумму 3248,00 грн не забраний ОСОБА_11 і повернувся до м. Києва до відділення Укрпошти звідки відправлявся ( Том ІІІ : а.с. 57-65).

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими та заслуговують на увагу суду.

З урахуванням вищенаведеного, місцевим судом не повно з`ясовано обставини справи, що потягло за собою невідповідповідність висновків дійсним обставинам справи , що унеможливило визначити розмір аліментів, який би встановив баланс між інтересами та потребами дитини та матеріальним становищем платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не звільняється від обов`язку утримувати свою дитину, добровільно намагався платити аліменти в розмірі 4780 грн., на утританні має неповнолітнього сина, при цьому, заробітна плата за 2019-2020 роки складала біля 5000 грн. в місяць, має власний заміський будинок в с.Гатне Києво-Святошинського району Киівської області, маєпасивний дохід, про що останнім особисто зазначено, колегія суддів вважає, що відповідно принципу розумності та справедливості з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 8000 грн. щомісячно.

На думку апеляційного суду, визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини , з урахуванням того, що законодавством України покладено обовязок на обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому, апеляційний суд констатує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України) та позивачка має право на звернення до суду про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, прапорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати, які понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції з урахуванням її часткового задоволення у розмірі 41%(12000-задоволені вимоги судом першої інстанції, 3000грн.-вимоги апеляційної скарги,8000- задоволені судом апеляційної інстанції; де 12000-100%, 3000-25% від 12000,8000-41%(66%-25%)) апелянтом сплачено 1152грн.60 коп.,41% становить 472грн.56 коп., які слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12000 (дванадцяти тисяч) гривень, 00 копійок до 8000 (восьми тисяч) гривень, 00 копійок щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 472грн.56 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева