Провадження № 22-ц/802/1009/21 Категорія: 56 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою представника відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд через свого представника - адвоката Нечаєва В.В. з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що помилково перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 2800,00 грн. Оскільки будь-які договірні відносини між ними відсутні, відповідачем дані кошти отримані без відповідної правової підстави.

23.06.2020 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію про повернення коштів, однак вона була залишена без розгляду.

Відповідач в добровільному порядку не повернула дані кошти, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь кошти в сумі 2800,00 грн.

Заочним рішенням суду від 29.10.2020 позовні вимоги задоволено, постановлено, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 800 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 840 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою суду від 04.03.2021 за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення представника відповідача - адвоката Матвіюк Н.Р. заочне рішення суду від 29.10.2020 скасовано, цивільну справу за позовом про стягнення безпідставно набутих коштів призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2021 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2800 гривень безпідставно набутих грошових коштів.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та провадження закрити.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якій просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 28 липня 2021 року тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача 2800 грн безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний будь-який, в тому числі і укладений в належній письмовій формі, договір про надання освітніх послуг, також не встановлено що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбувалось спілкування та домовленості, як такі щодо надання позивачу освітніх послуг, а тому суд не вбачає правових підстав для набуття коштів на загальну суму 2 800 грн. (500 грн. та 2 300 грн.) відповідачем 18.04.2020 та 27.04.2020.

Такі висновки суду зроблені без повного з`ясування дійсних обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Частиною першою статті 1212 і пунктом 1 частини першої статті 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Із цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, можна дійти висновку, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Як вбачається з дублікатів квитанцій № 0.0..1 від 18.04.2020 року та № 0.0..1 від 27.04.2020 року, ОСОБА_1 на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 перерахувала грошові кошти в розмірі 2800,00 грн. (500 грн. та 2 300 грн. відповідно) (а.с. 11, 12).

Факт надходження коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 18.04.2020 у розмірі 500 грн. та у розмірі 2 300 грн. з призначенням платежу «освітні послуги ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 » стверджується також випискою з банківського рахунку виданою АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 80-81).

23.06.2020 року ОСОБА_1 було надіслано на адресу відповідача письмову претензію про повернення безпідставно набутих коштів (а.с. 6, 7).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на відсутність будь - яких договірних відносин між сторонами та помилковість перерахування коштів в розмірі 2800 грн на рахунок відповідача, а відтак наявність правових підстав для стягнення вказаних коштів.

Такі твердження позивача є голослівними та спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 12 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що у травні 2020 року у соціальній мережі "Істаграм" на сторінці, що належить ОСОБА_6 було розміщено інформацію щодо проведення курсу навчання, для прийняття участі в якому необхідно було надіслати заявку в профіль ІНФОРМАЦІЯ_1. Всі деталі та умови даного курсу навчання були детально описані в даній соціальній мережі (скріншоти публікацій про курс в соціальній мережі «Інстаграм» ).

З наявної у справі переписки з соціальних мереж вбачається, що позивачка, виявила бажання в отриманні освітніх послуг, які були анонсовані відповідачко, зокрема: у проходженні курсу навчання.

Так, ОСОБА_1 надсилала письмові повідомлення у цій же соціальній мережі з метою досягнення усної домовленості щодо її участі в навчанні.

ОСОБА_1 детально цікавилась і дізнавалась про зміст та умови оплати за курс. Позивачу, яка проявила бажання участі в анонсованому курсі, була надана уся необхідна інформація з приводу майбутнього курсу навчання. ОСОБА_1 надсилала запитання в переписці щодо способу оплати за курс навчання, внаслідок чого їй було повідомлено, що згідно умов оплати, необхідно в призначенні платежу вказувати свій «нікнейм» з соціальної мережі «Інстаграм», освітні послуги.

З врахуванням змісту переписки слід вважати, що між сторонами було досягнуто домовленості з приводу надання освітніх послуг, які полягали у проходженні ОСОБА_1 курсу навчання, ініціатором проходження котрого і була сама позивачка.

З письмових пояснень відповідача та розміщеної нею в мережі інформації вбачається, що вартість курсу навчання складала 2800,00 грн., про що позивачці було повідомлено. У подальшому на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 були переховані грошові кошти у сумі 500,00 грн. із зазначенням призначення платежу - «освітні послуги, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1 », що підтверджується банківським меморіальним ордером від 18.04.2020 р. Надалі, позивачкою на розрахунковий рахунок була перехована решта суми розміром 2300,00 грн. із призначенням платежу - «ІНФОРМАЦІЯ_4, освітні послуги, ОСОБА_1 », що підтверджується банківським меморіальним ордером від 27.04.2020 р.

Скріншот акаунту в соціальній мережі «Істаграм» із нікнеймом "ІНФОРМАЦІЯ_3", котрий, власне, і був вказаний у призначенні платежу при перерахунку коштів. ІНФОРМАЦІЯ_2

Як вбачається з скірншоту інстаграм, який зазначений у платежі та фото позивача у паспорті, котрий був долучений до позовної заяви це одна і та ж особа.

З пояснень відповідача вбачається, що оплати курсу майбутнім учасникам, в тому числі і позивачу, було надані реквізити ФОП ОСОБА_2 , яких не було у відкритому доступі. Тому навіть якщо припускати помилку у цифрах при введенні реквізитів, платник бачив дані ФОП ОСОБА_2 і міг не здійснювати оплату, тим більше двічі з перервою 10 днів.

Як вбачається з наданих сторонами доказів уроки, котрі ОСОБА_1 виявила бажання придбати, були розміщені в соціальній мережі "Instagram" у закритому профілі, котрий був доступний лише після оплати шляхом надсилання запиту про дружбу. Тобто, спочатку кураторами курсу проводилась перевірка наявності оплати від особи, котра надсилала запит на дружбу до закритого аканту, і лише після підтвердження оплати - така особа отримувала доступ до курсу. Курс складався із 4 уроків, котрі були розміщенні на сторінці 03.05.2020 р. (перший вступний урок), 05.05.2020 p., 07.05.2020 р. та 10.05.2020 p.

На доданому відповідачем до відзиву та апеляційної скарги DVD - диску містяться знімки екрану, з котрих вбачається, що у розділі "Вподобання" під кожним відео-уроком, який був розміщений на сторінці, наявний той же нікнейм, котрий був вказаний у призначенні платежу - "ІНФОРМАЦІЯ_3" при оплаті курсу, що додатково підтверджує ту обставину, що позивачка переглядала уроки, котрі придбала, і під кожним відео ставила позначку "Like" (що в перекладі з англ. - подобається).

З пояснень відповідача та наданих письмових доказів встановлено, що додатково для комунікації зі студентами, котрі придбали навчальний курс, у соціальній мережі "Telegram" створювалась група, куди були долучені особи, котрі придбали уроки з можливістю спілкуватися у чаті та обговорювати їх. З оглянуто DVD-диску, який наданий ОСОБА_2 , міститься запис екрану, з якого вбачається, що одним із учасників групи у "Telegram" була особа під ім`ям ОСОБА_1 , зареєстрована під номером телефону НОМЕР_1 , який співпадає із номером телефону позивача по справі. Із запису екрану слідує, що даний користувач надсилав повідомлення та спілкувався у групі з іншими учасниками.

Твердження позивача про те, що ФОП ОСОБА_2 ніколи не надавала жодних освітніх послуг ані в соціальних мережах, ані в м. Луцьку, а також про те, що в мережі Інтернет зареєстрована тільки родичка ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , яка не має жодного відношення до даної справи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідачем не заперечувалась та обставина, що в мережі Інтернет дійсно зареєстрована лише ОСОБА_6 , яка і є власником відповідних інформаційних матеріалів (вебінарів/семінарів), в тому числі курсу, купленого позивачем по справі. Саме ОСОБА_6 особисто проводить такі інформаційні курсу, використовуючи мережу Інтернет.

Відповідач по справі, ФОП ОСОБА_2 є стороною договору, укладеного між ФОП ОСОБА_6 ("Експерт") та ФОП ОСОБА_2 ("Продюсер") 01 квітня 2020 року. Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2., Договору Експерт передає Продюсеру виключне право на використання відповідних інформаційних матеріалів (сукупність об`єктів авторських прав, наданих Експертом: текстів, зображень, аудіо- та відеозаписів, аудіовізуальних творів в електронній формі, та/або інформаційні семінари/вебінари, які Експерт проводить, використовуючи мережу Інтернет в режимі реального часу або в записі, чи без використання каналів зв`язку безпосередньо в аудиторії), належних Експертові, що полягає у їх розповсюдженні третім особам за допомогою мережі Інтернет та іншими способами, а Продюсер зобов`язується надавати маркетингові послуги з просування відповідних інформаційних матеріалів.Експерт надає Продюсеру право на публічний показ, переробку, відтворення, продаж платного доступу, включення в оплатну передплату, доведення до загального відома без обмеження території і терміну інформаційних матеріалів.( а.с .82-84)

Аналізуючи зміст вказаного договору, слід вважати, що ОСОБА_2 є особою, котра на законних підставах має право на продаж платного доступу до інформаційних курсів.

З письмових пояснень відповідача, відзивів, апеляційної скарги та долучених письмових доказів вбачається, що позивачка купувала ще один курс навчання у ФОП ОСОБА_6 , але з іншого свого акаунту в соціальній мережі "Instagram" - ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується збереженими скріншотами із перепискою з приводу умов даного курсу, а також скріншотом про здійснений позивачкою в системі "Приват24" переказу грошових коштів у розмірі 402 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_6 .

За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ЦК України).

Аналізуючи зміст розміщеної відповідачем інформації щодо проведення відповідних навчальних курсів, порядок реєстрації та оплату, зміст переписки між позивачем та відповідачем здійснені нею оплати з зазначенням мети такої оплати колегія суддів вважає доведеним наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо надання освітніх послуг.

Фактично між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, за якими позивачу були надані послуги, що полягали у проведенні курсу навчання, участь позивача в яких була обумовлена внаслідок домовленості сторін. За надані послуги на замовлення позивачки, нею була здійснена відповідна оплата на розрахунковий рахунок відповідача, яка підтверджується момеріальними ордерами. В свою чергу, відповідач в повній мірі виконала свої зобов`язання перед позивачем згідно досягнутих між сторонами домовленостями.

Можливість та правомірність надання ОСОБА_2 освітніх послуг підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с 107) за змістом якої одним із видів економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є інші види освіти та допоміжна діяльність у сфері освіти

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами не виникло кондиційного зобов`язання, яке передбачено ст. 1212 ЦК України, бо правовідносини між сторонами є договірними.

Позивач не довела, що відповідачем безпідставно було отримані кошти, в заявленому розмірі, без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позову зроблений без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, тому згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення, про відмову в задоволені позову.

При цьому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та провадження у даній справі закрити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 1261, 20 грн. за подання апеляційної скарги.

Крім того представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн витрат на правничу допомогу, зазначено, що документи підтверджуючи понесення позивачем витрат на правничу допомогу будуть надані суду після відкриття провадження у справі.

За правилами, передбаченими ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ні в суді першої інстанції до постановлення рішення по суті, ні до закінчення розгляду справи апеляційним судом, ні відповідачем ні її представником не долучено жодного доказу: як то договір, акт виконаних робіт, доказів оплати таких послуг, а тому витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1261 (тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: