ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/96/21 Номер провадження 22-ц/814/1248/21Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 17.11.2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначають, що, при укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказують, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, у результаті чого станом на 27.12.2020 року має заборгованість в сумі 15146,33грн, яка складається з: 4499,47грн заборгованість за кредитом; 10646,86грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

З цих підстав прохали стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2011 року у розмірі 15146,33 грн, та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», представника позивача Дашка Володимира Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.11.2011 року, яка станом на 27.12.2020 року становить 15146,33грн і складається із наступного: - 4499,97грн заборгованості за кредитом; - 10646,86 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

З вказаним рішенням не погодилась відповідач, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Вказує, що остання операція по кредитній карті Універсальна була нею проведена 05.05.2014 року в м. Горлівка. Так, після початку бойових дій, відповідач, з метою погашення заборгованості, звернулась до відділення ПриватБанку у м. Горлівка та сплатила всю суму, після чого попросила працівників банку закрити карту, оскільки бажала припинити користуватися послугами позивача. Працівниками Банку було деактивовано та знищено карту. Зазначає, що саме бойові дії в м. Горлівка, яке позивач покинула, спричинили збій у програмі (системі) Банку, у зв`язку з чим відповідний платіж не пройшов.

Відтак, позивач вважала, що нею повністю погашено заборгованість перед банком 05.05.2014 року, та саме з цієї дати будь-які транзакції по рахунку відповідача відсутні. При цьому, вказує, що позивач не повідомив її про наявну заборгованість на карті.

Окрім того, позивач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останнє користування відповідачем картою мало місце 05.05.2014 року, а з даним позовом до суду Банк звернувся лише 27.01.2021 року.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, після укладення договору від 17.11.2011 року №б/н, старт карткового рахунку відбувся 12.01.2012 року (карта № НОМЕР_1 , строк дії до 10/15 а.с.10), наступні зміни кредитного ліміту: 12.01.2012р. 300,00грн, 17.05.2012р. 1500,00грн, 02.08.2013р. 2000,00грн, 17.08.2013р. 4900,00грн, 14.05.2014р. 4500,00грн, 16.01.2020р. 0,00 (а.с.9).

Згідно розрахунку АТ КБ „Приват Банк, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 27.12.2020 року, становить 15146,33грн, яка складається із наступного: - 4499,97грн заборгованості за кредитом; - 10646,86грн заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с.4-8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором від 17.11.2011 року належним чином не виконала, відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі у визначеному розмірі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом (тілом) в розмірі 4499,47грн., зокрема, з урахуванням того, що така сума заборгованості за тілом визначена в межах наданого відповідачу кредитного ліміту.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається з матеріалів справи, у анкеті - заяві позичальника від 17.11.2011 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена.

При цьому, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки, за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_2 , змінювався та становив у певний період 30%, 34,80%, 43,20%, 42,00%.

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 17.11.2011 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці (долучені до матеріалів справи) Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів взагалі, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.11.2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (21.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

При цьому, твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 29.12.2010 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 було повністю погашено заборгованість за кредитом, проте, відповідний платіж, очевидно не було проведено по системі Банку у зв`язку з бойовими діями в м. Горлівка, де проживала ОСОБА_1 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідні обставини, здійснення таких проплат (квитанції, виписки з Банку, тощо ) жодними належними та допустимими доказами не підтверджено.

Окрім того, відповідачем у поданій апеляційній скарзі, вказано на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останнє користування відповідачем картою мало місце 05.05.2014 року, а з даним позовом до суду Банк звернувся лише 27.01.2021 року.

Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно висновку Верховного Суду України зробленого у постанові від 11.02.2015 року справа №6-246цс14, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.Посилаючись на зазначені обставини, касаційний суд дійшов висновку про неможливість застосування апеляційним судом строку позовної давності за заявою, поданою безпосередньо до суду апеляційної інстанції після вирішення судом першої інстанції спору по суті.

Відтак, оскільки відповідачем, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи в місцевому суді (а.с.62) та подала заяву про слухання справи за її відсутності (а.с.63), не скористалась своїм правом подати у передбаченому процесуальним законом порядку заяви про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, то відповідна заява, подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегією суддів не може бути розглянута по суті, із застуванням наслідку пропуску відповідного строку Банком.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

.

Так, при подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн (а.с.46) судового збору, та відповідачем при подачі апеляційної скарги 1000,00грн (а.с.74).

Окрім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.05.2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року, як пропущений з поважних причин.

Клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору, задоволено. Розстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до постановлення судового рішення у справі.

Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 29,71%, частка відмовлених вимог становить 70,29% .

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 674,42 (2270/29,71%) грн.

При цьому з позивача на користь держави (оскільки відповідачу сплата судового збору була відстрочена на суму 2405,00грн) підлягає до стягнення сума судових витрат відповідно до частки відмовлених позовних вимог, а саме 1690,47 (2405*70,29%) грн. та на користь відповідача 702,9грн (1000*70,29%).

Відтак, колегія суддів зауважує про хибність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову повністю.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення суми відсотків, з ухваленням нового рішення у відповідній частині.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 10646,86 (десять тисяч шістсот сорок шість гривень 86 коп) грн.., визначення загальної суми боргу в 15146,33 (п`ятнадцять тисяч сто сорок шість гривень 33коп) грн та в частині розподілу судових витрат, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 10646,86 (десять тисяч шістсот сорок шість гривень 86 коп) грн, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»674,42 (шістсот сімдесят чотири гривні 42коп)грн сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави 1690,47 (одну тисячу шістсот дев`яносто гривень 47 коп) грн. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 702,9грн (сімсот дві гривні 90 коп) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 22.07.2021 року.