Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року

м. Шаргород

справа № 152/1352/20

провадження 2/152/43/21

Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.,

з участю:

секретаря судового засідання Здищук А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

інші учасники справи - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства за рішенням суду,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача та третіх осіб

27.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про визнання батьківства, у якому зазначила, що з лютого 2009 року по серпень 2017 року вона перебувала у цивільному шлюбу з відповідачем по справі ОСОБА_3 та проживала разом із ним у будинку його батьків в АДРЕСА_2, потім вони придбали власне житло. Від спільного проживання у вказаному шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень, за погодженням з відповідачем, був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Відповідач визнавав себе батьком дитини, зустрічав з пологового будинку, надавав допомогу в придбанні необхідних речей для сина, приймав участь в його вихованні, у тому числі приймав рішення щодо хрещення сина, що було дуже важливим кроком у їх житті. Однак, через декілька місяців після народження дитини фактично шлюбні відносини припинились, та вони стали проживати окремо. Відповідач ніколи не заперечував свого батьківства по відношенню до ОСОБА_5 , поряд з цим добровільно батьківство не визнав. ОСОБА_3 знає про те, що вона звернулася до суду з позовом про встановлення батьківства і в приватній розмові запевняв її про те, що він не заперечує свого батьківства і в разі визнання його батьком дитини судом буде офіційно надавати матеріальну допомогу сину, тому позивач просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 на виклик суду повторно не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення на веб - порталі "Судова влада" оголошень про виклик відповідача ОСОБА_3 у підготовче та судові засідання (а.с. 33, 87, 93). Про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності, або відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Отже, у суда наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу суду, відповідно до вимог статтей 280 -281 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився. Від начальника відділу Магдалюк Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.90).

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи

18.12.2020, 29.04.2021 та 31.05.2021 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Магдалюк Л.В. до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представника відділу ДРАЦС (а.с. 20, 70, 90).

11.05.2021 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про виклик свідків та стягнення судових витрат (а.с.73-74).

Від позивача ОСОБА_1 25.05.2021 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії доказів (а.с.77-80).

25.05.2021 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про проведення 11.06.2021 судового засідання у її відсутності (а.с.86).

Інші учасники справи, клопотань, пов`язаних із розглядом справи, не заявляли.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відкрито підготовче провадження, підготовче засідання призначено на 24 грудня 2020 року (а.с. 12-13).

У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача ОСОБА_3 , 24.12.2020 розгляд справи відкладено на 15 січня 2021 року (а.с.32).

Ухвалою суду від 15.01.2021 клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно - генетичної експертизи задоволено, призначено судову молекулярно - генетичну експертизу. Підготовче провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.38-39).

16.04.2021 до суду повернулася ухвала про призначення судової молекулярно - генетичної експертизи без виконання у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_3 для відбору експериментальних зразків (а.с. 61-63).

Ухвалою суду від 16.04.2021 поновлено підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства. Підготовче засідання призначено на 13 травня 2021 року (а.с.66).

13.05.2021 у зв`язку з неявкою у підготовче засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, підготовче засідання відкладено на 25 травня 2021 року (а.с.75).

25.05.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 11 червня 2021 року (а.с. 83-84).

11.06.2021 у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, судове засідання відкладено на 20 липня 2021 року (а.с.91).

Ухвалою суду від 20.07.2021 змінено прізвище позивача у справі з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 105).

20.07.2020 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи (а.с. 106).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

У справі, що розглядається судом встановлено, що сторони даного цивільно - правового спору проживали з лютого 2009 року по серпень 2017 року однією сім`єю без реєстрацією шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_5 , при реєстрації народження якого прізвище та ім`я по батькові дитини записано відповідно до частини 1 статті 135 СК України за вказівкою матері, а саме батьком хлопчика записано - ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 15.05.2017, актовий запис № 03 (а.с.7).

Позивач зазначила, що батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 , що останній ніколи не заперечував, проте відмовився зареєструвати своє батьківство відносно їх спільного малолітнього сина.

Для підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.01.2021 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 38-39).

16 квітня 2021 року від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на адресу суду повернулися матеріали справи, а ухвала суду від 15.01.2021 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без виконання, у зв`язку з ненадходженням біологічних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.61-63).

Як вбачається з інформації ВНДЕКЦ МВС України, на відбір біологічних зразків 10.03.2021 та 02.04.2021 не з`явився громадянин ОСОБА_3 (а.с. 62/на звороті), неявка якого унеможливлює проведення експертизи методом ДНК-аналізу.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки про його батьківство щодо дитини.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 140/2055/18.

На підтвердження обґрунтованості позовної заяви ОСОБА_1 посилалася на показання свідків.

З цього приводу суд допитав свідків ОСОБА_8 , який є хрещеним батьком дитини - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які суду показали, що вони перебували у дружніх стосунках зі сторонами даного цивільно - правового спору, спілкувалися у повсякденному житті. Їм достеменно відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час перебували у цивільному шлюбі та проживали однією сім`єю спочатку у будинку, який належить батькам відповідача у с. Рахни - Лісові Жмеринського району Вінницької області, а потім придбали власний будинок в с. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Довгий час у них не було дітей, вони лікувалися і у 2017 році народився син ОСОБА_5 . ОСОБА_3 дуже радів з приводу народження сина, визнавав його як свою дитину, зустрічав із пологового будинку, разом із позивачем хрестили дитину. Потім, через декілька місяців, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перестали жити разом, але батько продовжував спілкуватися з сином, надавав матеріальну допомогу, а з серпня 2020 року припинив спілкування і надання матеріальної допомоги. Їм не зрозуміла така поведінка відповідача, оскільки він ніколи не висловлював сумнівів щодо свого батьківства, був щасливим, що став батьком, гордився цим.

Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом.

Як вбачається зі світлин, які були долучені позивачем до матеріалів справи, відповідач зображений разом із позивачем та дитиною під час виписки з пологового будинку та у побутових умовах. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під присягою підтвердили, що на світлинах біля пологового будинку та на інших, зображені позивач, відповідач та їх син ОСОБА_5 у різному віці (а.с.79).

У справі, що розглядається також судом оглянуто «Метрическую книгу о крестившихся храма Свято - Николаевского мужского монастиря г. Шаргород», у якій під номером вісім за 2017 рік існує запис про хрещення 02.07.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; хрещені батьки - ОСОБА_8 , ОСОБА_10 (а.с. 94-97)

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

У пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається.

Відповідач у даному цивільно - правовому спорі ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подав, у судові засідання не прибув, не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, визнати позов, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень. Відповідачу надавалась можливість підтвердити чи спростувати факт його батьківства, проте він ухилився від проведення генетичної експертизи, призначеної судом у рамках даної справи. Небажання відповідача надати відзив та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з`являтися на виклик суду, ухилення від проведення генетичної експертизи, призначеної судом дає суду право обмежитись доказами, наданими позивачем.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3).

Керуючись цими правилами, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства ( п.34 рішення у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 січня 2021 року призначалась судова молекулярно - генетична експертиза, проведення якої доручалось експертам Вінницького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, для вирішення питання, чи є ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38 - 39).

Проте, експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який двічі не з`явився для відбору порівняльних зразків.

Згідно з повідомленнями про неможливість проведення експертизи № СЕ - 19/102 21/2675БД від 06.04.2021 позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_5 для відбору порівняльних зразків до експертної установи, у визначений експертом час 10.03. 2021 та 02.04.2021 прибували.

Неприбуття відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно - генетичної експертизи, не повідомлення поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_3 з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд приходить до висновку, що він навмисно ухиляється від явки до суду та від проведення судової молекулярно - генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту.

Вказані дії та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи суд розцінює як ухилення від участі в експертизі та застосовує наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України, визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена та вважає за можливе встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

При цьому суд враховує правові позиції з цього питання, викладені у постановах ВС у справах № 760/3977/15-ц від 16 травня 2018 року, № 569/13821/18 від18 лютого 2021 року та № 645/1098/18 від15 квітня 2021 року у яких зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами (далі - Правила), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства …, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства)… та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За приписами п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

VІ. Висновки суду

У справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про визнання відповідача ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), ст.ст. 12, 13, 44, 76-81, 89, 109, 133, 141, 259, 263-265, 280-281ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст.5, 121, 125, 128, 134,135 Сімейного кодексу України, суд -,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шаргородського відділу у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства за рішенням суду - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 15.05.2017 Виконкомом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №03, вказавши батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 23.06.2021,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_2 , інші дані ідентифікуючі особу не відомі;

- третя особа Шаргородський відділ у Жмеринському районі Вінницької області державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), місцезнаходження - м. Шаргород Вінницької області, вул. Героїв Майдану, буд. 217, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 20087003.

Рішення ухвалено та проголошено 20.07.2021.

Головуючий суддя: Т.О.Соколовська