Номер провадження: 22-ц/813/454/21
Номер справи місцевого суду: 507/157/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Чепрас А.І.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

від відповідача Любашівської селищної ради Одеської області не з`явились,

від відповідача Бобрицької сільської ради Одеської області не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 не з`явились,

переглянувши справу №507/157/18 за позовом ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Одеської області, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_3 в особі правонаступника ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року у складі судді Вужиловського О.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 6 лютого 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) 4,38 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Промінь» Любашівського району Одеської області. Право на яку належало на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), серія ОД №008321. Заповіт ОСОБА_5 відсутній, спадкування підлягає здійсненню за законом, спадкоємцями майна померлого були дружина померлого ОСОБА_6 , дочки померлого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . У 2003 році вона ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини на користь сестри ОСОБА_3 . У 2010 році нотаріус відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що заяву про прийняття спадщини 9 січня 2004 року подала дружина померлого ОСОБА_6 . Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 9 лютого 2011 року задоволено позов ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2017 року за поданою нею ОСОБА_1 апеляційною скаргою рішення суду першої інстанції було скасовано. Позивач вважає, що набула спадкового права на земельну частку (пай), так як жодних спадкоємців спірного майна немає з огляду на те, що ОСОБА_6 померла у 2014 році. Посилаючись на нині діючі норми статей 1270, 1272 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просила визначити їй ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю 2 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.3-4).

Ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області від 5 березня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.32).

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 28 березня 2018 року замінено Любашівську районну державну нотаріальну контору на Любашівську селищну раду Любашівського району Одеської області як належного відповідача; залучено до участі в справі в якості співвідповідача Бобрицьку сільську рада Любашівського району Одеської області; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (т.1 а.с.41).

Відповідачі відзив на позов не подали.

Третя особа ОСОБА_3 заперечила проти позовних вимог, пославшись на те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому суд має керуватися нормами ЦК УРСР 1963 року, який не передбачав визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як то просить позивач. Керуючись статтею 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, міг бути продовжений судом у разі визнання причини пропуску строку поважною. Позивач не надала жодного доказу, який би міг бути розглянутий судом для вирішення питання щодо визнання його поважним, та продовження строку для прийняття спадщини. Крім того, позивач відмовилась від спадщини ОСОБА_5 на користь її ОСОБА_3 , доказом чого є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 . З дня смерті спадкодавця ОСОБА_5 минуло більше 15 років, незважаючи на це позивач не просить поновити строк позовної давності для пред`явлення позовних вимог до суду, не надає жодного пояснення поважності пропуску загального строку позовної давності тривалістю у три роки (т.1 а.с.50-51).

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (а.с.75).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено (т.1 а.с.86-87).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для прийняття спадщини сплинув 19 вересня 2003 року, спадкову справу відкрито за заявою дружини померлого ОСОБА_6 , тому до правовідносин, які виникли з приводу прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_5 повинно застосовуватися законодавство, що діяло на момент відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог статті 1272 ЦК України, норми якого не підлягають застосуванню до даних правовідносин, тому в задоволенні позову про визначення додаткового строку належить відмовити. Поряд з цим суд зазначив, що відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, а відповідно до статті 1272 ЦК України 2003 року судом може бути визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Суд дійшов висновку, що причини попуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, наведені позивачем, судом не можуть бути визнані поважними, а інших причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не наведено, тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Суд зазначив, що не приймає відмови ОСОБА_3 від 9 січня 2004 року, ОСОБА_1 від 7 липня 2009 року, ОСОБА_6 від 17 січня 2011 року від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як такі відмови вчинені поза межами строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, а тому не мають юридичної сили.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2018 року відкрито провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду (т.1 а.с.105).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду (т.1 а.с.125).

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 4 лютого 2019 року справу прийнято до провадження (т.1 а.с.202-203).

ІНФОРМАЦІЯ_2 третя особа ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року до участі в справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_3 залучено ОСОБА_4 (т.2 а.с.36-37).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.92-98).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що факт не прийняття спадщини ОСОБА_6 за правилами, визначеними статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлений рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2017 року, чого суд першої інстанції не врахував, порушивши принцип обов`язковості судових рішень. Редакції статей у ЦК УРСР 1963 року та у ЦК України 2003 року мають відмінності, проте їх зміст зберігся та зводиться до правової можливості захисту права на спадщину за законом, яке ОСОБА_1 мала на дату смерті батька (станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ), так і продовжує мати станом на 6 лютого 2018 року (на час подання позову). Пов`язавши причинно-наслідковим зв`язком факт відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 зі спростованим апеляційним судом фактом її прийняття ОСОБА_6 , суд першої інстанції створив штучні перешкоди на шляху до реалізації права на спадщину, використавши при цьому чинність закону в часі. Відмова в позові з підстав наявності посилання на статтю 1272 ЦК України замість посилання на статтю 550 ЦК України є незаконною та такою, що суперечить статтям 8, 24 Конституції України, статті 5 ЦК України, пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України. У контексті необґрунтованості судового рішення чинними об`єктивними причинами пропуску строку прийняття спадщини є заволодіння ОСОБА_3 . Сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спадкове майно є обґрунтованою причиною пропуску строку прийняття спадщини, для оформлення якої в переліку документів нотаріуса подаються правовстановлюючі документи на спадкове майно. Суд допустив неповноту в дослідженні обставин щодо спадкового майна, його стану та власників на момент вирішення питання про поновлення строків вступу у спадок. Суд неправильно дослідив пенсійне посвідчення ОСОБА_1 . Не спростовуючи той факт, що втрата працездатності ОСОБА_1 мала місце за спливом строків прийняття спадщини, суд вирішив питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини вже тоді, коли непрацездатність об`єктивно існувала.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в його мотивувальній частині та залишення без змін в його резолютивній частині з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_5 мав Сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий йому як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» села Борик Другий Любашівського району Одеської області на підставі рішення Любашівської районної адміністрації від 6 листопада 1996 року №429 на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Промінь», розміром 4.38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №008321 видано 9 грудня 1996 року Любашівською районною державною адміністрацією Одеської області (т.1 а.с.9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років (а.с.4).

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 на час відкриття 19 березня 2003 року спадщини були дружина ОСОБА_6 , 1926 року народження, дочка ОСОБА_3 , 1961 року народження, дочка ОСОБА_1 , 1964 року народження.

За інформацією Любашівської районної державної нотаріальної контори Спадкова справа №2/2004 до майна померлого ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена ІНФОРМАЦІЯ_3 за заявою дружини померлого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області (т.1 а.с.22, 62-67).

Дані про Спадкову справу №2/2004, заведену 9 січня 2004 року Любашівською районною державною нотаріальною конторою до майна спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені 17 січня 2004 року до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ (т.1 а.с.65).

З матеріалів Спадкової справи №2/2004 встановлено, що:

9 січня 2004 року ОСОБА_6 , яка проживала в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області, звернулась з заявою про прийняття спадщини до Любашівської нотаріальної контори, в якій вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області; на день смерті спадкодавця залишилось майно, а саме право на земельну частку в КСП «Промінь» в розмірі 4.38 в умовних кадастрових гектарах; зазначене майно вона прийняла; просить видати свідоцтво про право на спадщину по закону на спадкове майно; вказала, що крім неї є спадкоємець дочка ОСОБА_3 , яка проживає в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області (т.1 а.с.63);

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , яка проживала в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області, звернулась з заявою, в якій вказала, що їй відомо про відкриття спадщини ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спадкове майно батька, вона не прийняла та на нього не претендує; звертатися до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини відповідно до статті 550 ЦК України вона не буде (т.1 а.с.64зв.).

7 серпня 2009 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на заяві до Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області за місцем відкриття спадщини, за змістом якої ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини (належної їй за законом частки спадкового майна), яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_5 , на користь її сестри та відповідно доньки померлого ОСОБА_3 . ОСОБА_1 зазначила, що заяву про прийняття спадщини до цього часу вона не подавала та не вважає себе такою, що прийняла спадщину (як особа, яка постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини) та не претендує на спадщину після смерті батька (т.1 а.с.64).

17 січня 2011 року державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області засвідчено справжність підпису ОСОБА_6 на заяві у компетентні органи, за змістом якої ОСОБА_6 заявила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначила, що спадкове майно чоловіка вона не прийняла та нього не претендує, звертатися до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини відповідно до статті 1272 ЦК України не буде (т.1 а.с.23).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 9 лютого 2011 року в справі №2-86/11 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 4.38 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Промінь» Любашівського району Одеської області, право на яку належало померлому батькові ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ОД №008321 (т.1 а.с.10).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2017 року рішення Любашівського районного суду Одеської області від 9 лютого 2011 року в справі №2-86/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т.1 а.с.11-14).

Розпорядженням Любашівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 червня 2016 року №288/Ад-2016 «Про виділення власниці земельної частки (паю) громадянці України ОСОБА_3 в натурі (на місцевості) земельної ділянки на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області (за межами населеного пунктів)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Промінь» на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області (за межами населених пунктів); виділено власниці земельної частки (паю) громадянці України ОСОБА_3 в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0360 площею 3,3595 га ріллі (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.167).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25 липня 2016 року державним реєстратором Любашівської селищної ради Одеської області вчинено запис про право власності ОСОБА_3 (приватна, розмір частки 1/1) на підставі Розпорядження Любашівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 червня 2016 року №288/Ад-2016 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0360 площею 3,3595 га ріллі (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресом: Одеська область, Любашівський район, Бобрицька сільська рада (т.1 а.с.101).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 у віці 88 років (т.1 а.с.65зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 у віці 57 років (т.1 а.с.116).

Спадкову справу №259/2018 до майна померлої ОСОБА_3 заведено 21 серпня 2018 року Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (т.1 а.с.118).

Отже, із наявних в справі доказів встановлено, що спірними у даній справі є правовідносини спадкування після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявність заповіту ОСОБА_5 не встановлена, тому спадкування здійснюється за законом, на момент відкриття спадщини (часом відкриття спадщини є день смерті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкоємцями за законом до майна померлого були дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 .

Безспірним є те, що Спадкова справа №2/2004 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 заведена 9 січня 2004 року Любашівською районною державною нотаріальною конторою за заявою дружини померлого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , яка проживала разом з чоловіком в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області; дані про Спадкову справу №2/2004 внесені 17 січня 2004 року до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ.

Отже, оформлення спадкових прав спадкоємців ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , має здійснюватися у Спадковій справі №2/2004. Відкриття спадкової справи за заявою дружини, яка проживала разом з чоловіком на момент його смерті, вказує на те, що дружина прийняла спадщину чоловіка, однак за життя не оформила. Заява ОСОБА_6 від 17 січня 2011 року «у компетентні органи», де вона вказує на не прийняття спадщини чоловіка, не є заявою спадкоємця, поданою у спадковій справі №2/2004, більш того така суперечить заяві ОСОБА_6 про прийняття спадщини, на підставі якої й було відкрито Спадкову справу №2/2004 та внесено дані про відкриття спадкової справи до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ, що є чинним та ніким не зміненим.

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до виниклих правовідносин підлягають застосування норми Цивільного кодексу 1963 року, в редакції, чинній на час відкриття спадщини.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, не застосовуються до спадщини ОСОБА_5 , яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, оскільки така спадщина була прийнята дружиною померлого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , яка на час відкриття спадщини проживала разом з чоловіком в селі Бобрик Другий Любашівського району Одеської області.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини ОСОБА_5 , визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, при цьому вказані дії підлягали здійсненню протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки нотаріусом заява дружини померлого ОСОБА_5 ОСОБА_6 була прийнята (заяву подано 9 січня 2004 року), спадкоємцю ОСОБА_6 не було рекомендовано звернутися в порядку статті 550 ЦК України до суду для продовження строку на прийняття спадщини, то слід виходити з того, що спадкоємець ОСОБА_6 була спадкоємцем, яка прийняла спадщину у сенсі положень пункту 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу 1963 року (вона фактично вступила в управління чи володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; судова практика визнавала фактом прийняття спадщини спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, що встановлювалося по паспорту, де був наявним штамп про реєстрацію в одному будинку, квартирі тощо зі спадкодавцем).

За таких обставин, всі інші спадкоємці померлого ОСОБА_5 , зокрема, спадкоємці першої черги спадкоємців за законом дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 для прийняття спадщини також мали здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу 1963 року, в строки, визначені частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу 1963 року.

Діюча на час відкриття спадщини стаття 550 Цивільного кодексу України 1963 року передбачала продовження строку на прийняття спадщини, за змістом положень даної норми матеріального права строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, міг бути продовжений судом, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними. При цьому дана норма права також передбачала, що спадщина могла бути прийнята після спливу вказаного строку і без звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини, але при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У розумінні положень статті 550 Цивільного кодексу України 1963 року продовження строку на прийняття спадщини відбувалося шляхом пред`явлення зацікавленою особою позову до суду; продовжуючи пропущений з поважних причин строк для прийняття спадщини, прийнятої іншими спадкоємцями чи такої, що перейшла до держави, суд повинен був вирішити питання про визнання за позивачем права на ту частину майна, що йому припадала у спадщині.

Отже, ОСОБА_1 для спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала звернутися до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини померлого ОСОБА_5 та визнання за нею в порядку спадкування за законом права на спадщину ОСОБА_5 , при цьому відповідачами за такими вимогами мала би бути ОСОБА_6 за життя як спадкоємець, який прийняв спадщину, а при пред`явленні позову після смерті ОСОБА_6 (позов у даній справі пред`явлено у 2018 року, тобто після смерті у 2014 році ОСОБА_6 ) відповідачами у справі мали би бути особи, які прийняли спадщину ОСОБА_6 (спадкоємцями померлої у 2014 році ОСОБА_6 є її діти, а якщо такі померли, то спадкоємці померлих тощо).

Ні Любашівська селищна рада Любашівського району Одеської області, ні Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області не є відповідачами у правовідносинах спадкування.

ОСОБА_1 безпідставно звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, тобто з вимогами, які випливають з положень частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року та, відповідно, не діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_5 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, задоволенню не підлягають, так як до виниклих правовідносин спадкування після смерті ОСОБА_5 підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, то відмовляючи в позові суд апеляційної інстанції у даній справі не надає оцінки поважності чи не поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_5 , з тим, щоб виключити преюдиційність у разі, якщо ОСОБА_1 звернеться до суду з позовними вимогами на підставі статей 549, 550 Цивільного кодексу 1963 року, де й має перш за все довести пропущення строку на прийняття спадщини з поважних причин.

Суд першої інстанції, вирішуючи вимоги ОСОБА_1 , застосував і Цивільний кодекс 1963 року, і Цивільний кодекс 2003 року, що є взаємовиключним, та безпідставно вдався до оцінки поважності причин пропуску строку, що є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу ОСОБА_1 на те, що існує спадкування не лише після батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (під час дії Цивільного кодексу 1963 року), а й спадкування після матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (під час дії Цивільного кодексу України 2003 року) та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 в тому числі й спадщину на земельну частку (пай) (за заявою ОСОБА_6 відкрито спадкову справу №2/2004 до майна померлого ОСОБА_5 ).

Право на звернення до суду за захистом належить ОСОБА_1 , в силу визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Одеської області, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_3 в особі правонаступника ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова