Провадження №2/760/137/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21.05.2018 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.01V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної позивачу частки у спільному майні подружжя - автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 І V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , у розмірі 106 961 грн., що становить 1/2 частину вартості даного автомобіля та судовий збір.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом посилається на наступне.

24.09.1999 р. в Відділі реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий за №638.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з матір`ю - позивачем у цій справі. Батько Дитини - відповідач у цій справі проживає окремо.

05.08.2015 р. Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 760/9907/15-ц, яким шлюб між сторонами було розірвано.

У вересні 2012 року (21.09.2012 року дата реєстрації у МРЕВ-4 м. Києва) сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали за спільні кошти автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , реєстрація відбувалась у МРЕВ-4 м. Києва.

Вказаний автомобіль зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на даний час знаходиться в користуванні Відповідача, вказаний факт підтверджується відповіддю на адвокатський запит з Головного сервісного центру МВС № 31/К-250аз від 03.05.2018 року.

Відповідно Звіту про оцінку майна, а саме автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ринкова вартість спірного майна на час розгляду даної справи становить 213 922 грн.

Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний під час перебування сторін в шлюбі.

Враховуючи викладене вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача грошову компенсацію належної позивачу 1/2 частки вказаного автомобіля, що становить 106961 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.05.2018 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 23.05.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

04.10.2018 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено дану цивільну справу до судового розгляду.

27.02.2020 ухвалою суду за клопотанням відповідача призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС.

09.10.2020 з Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС надійшов висновок експерта від 29.09.2020 № 13-3/590.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони 24.09.1999 р. зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий за №638.

21.09.2012 р. сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі придбали за спільні кошти автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль зареєстрований на праві власності на ім`я відповідача - ОСОБА_2 та на момент розгляду справи перебуває в користуванні відповідача.

05.08.2015 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/9907/15-ц шлюб між Сторонами розірвано.

Угоди про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

Відповідно Звіту про оцінку майна від 16.05.2018 р. виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ВКФ СПАРТА» на замовлення позивача, ринкова вартість автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 на час розгляду даної справи становить 213 922 грн.

Згідно висновку оціночного дослідження від 27.11.2019 р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на замовлення відповідача, середня ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля MITSUBISHI PAJERO, станом на 27.11.2019 складає (з округленням) 120650 грн.

Відповідно до висновку експерта від 29.09.2020 № 13-3/590 судової автотоварознавчої експертизи наданого Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2020, ринкова вартість КТЗ Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, на день проведення дослідження 28.09.2020, становить 214756,73 грн.

Судом встановлено, що висновок експерта від 29.09.2020 № 13-3/590 судової автотоварознавчої експертизи містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль MITSUBISHI PAJERO 3.0 I V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація вартості 1/2 частини цього автомобіля у розмірі 106 961 грн. в межах позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1069 грн.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 368, 372, 364 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO» 3.0 І V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO» 3.0 І V6 GS легковий універсал - В, колір сірий, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 у розмірі 106961 (сто шість тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн., припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І