Справа № 527/1183/20
Провадження №2/524/339/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

УС ТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та, посилаючись на статті 277 ЦК України, просив про наступне:

-визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформаційну публікацію, поширену відповідачем в мережі Інтернету, зокрема, в соціальних групах «Фейсбук»: «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 »,

-зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернету в соціальних групах «Фейсбук»: «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_1» інформації наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_3 мною, ОСОБА_2 , в публікації « ІНФОРМАЦІЯ_2 » були вказані недостовірні та неправдиві відомості негативного образливого характеру відносно інспектора праці відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради ОСОБА_1 , а саме: те, що він використав «формальний привід» для проведення перевірки фермерського господарства «Глобинщини», яке належить моєму батькові ОСОБА_3 , на підставі «нашвидкуруч зібраних» даних, та, що «тупість» - основний критерій відбору» його на роботу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працює інспектором праці відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради в місті Глобине, Полтавської області. До його посадових обов`язків входить здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

09.04.219 року до відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради в місті Глобине надійшло повідомлення Глобинського відділу поліції ГУНП в Полтавській області за № 3257/115/02-2019 року про те, що неповнолітній ОСОБА_4 неофіційно працевлаштований на підприємстві «Олійниця», що розташоване в м. Глобине по вул. Кооперативній, 20.

У відповідності до п.п. 4 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2017 року за № 295 у період часу з 15 по 16 квітня 20119 року ОСОБА_1 було здійснено інспекційне відвідування фермерського господарства «Глобинщина», керівником якого є ОСОБА_3 .

За результатом проведеної перевірки було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю за № ОМС-ПЛ4002/908/АВ від 16.04.2019 року, який було підписано представником вказаного господарства адвокатом ОСОБА_2, який є сином власника. Відповідачу було роз`яснено право подачі зауважень, заперечень протягом трьох робочих днів з дати підписання Акту. Жодних зауважень та заперечень від власника фермерського господарства «Глобинщина» ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 до відділу не надійшло. Натомість, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13 год. 21 хв. в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» розмістив інформаційну публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій у негативній образливій формі висвітлив посадову діяльність позивача; поширив образливі висловлювання, які, на думку позивача, порушують його конституційні права на честь та гідність. Позивач стверджує, що дана інформаційна публікація «ІНФОРМАЦІЯ_2» не містить критики дій його як посадової особи, а містить негативні образливі фактичні твердження з підстав помсти за те, що він провів перевірку на фермерському господарстві « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке належить батькові відповідача.

Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 30.07.2020 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 31.08.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року у справі закінчено підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю. У вступному слові висловив ті ж аргументи на користь своїх вимог, що були зазначені ним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 письмового відзиву на позов не подав. У підготовчому судовому засіданні 04.11.2020 року повідомив, що позов не визнає. У судовому розгляді справи по суті участі не приймав; про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи:

Позивач працює інспектором праці відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради в місті Глобине, Полтавської області. До його посадових обов`язків входить здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, що не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

09.04.219 року до відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради в місті Глобине надійшло повідомлення Глобинського відділу поліції ГУНП в Полтавській області за № 3257/115/02-2019 року про те, що неповнолітній ОСОБА_4 неофіційно працевлаштований на підприємстві «Олійниця», що розташоване в м. Глобине по вул. Кооперативній, 20 (а.с. 71).

У відповідності до п.п. 4 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2017 року за № 295 у період часу з 15 по 16 квітня 20119 року ОСОБА_1 було здійснено інспекційне відвідування фермерського господарства «Глобинщина», керівником якого є ОСОБА_3 .

За результатом проведеної перевірки було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю за № ОМС-ПЛ4002/908/АВ від 16.04.2019 року, який було підписано представником вказаного господарства адвокатом ОСОБА_2 Зауважень та заперечень від власника фермерського господарства «Глобинщина» ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 до відділу не надійшло.

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13 год. 21 хв. ОСОБА_2 в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» розмістив інформаційну публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де розповідає про те, що з 2015 року посадові особи Глобинської громади намагаються щось знайти на нього чи його рідних. Зазначає, що для цього проводяться перевірки їхньої підприємницької діяльності, в тому числі дотримання земельного законодавства. З поширеної інформації зрозуміло що ОСОБА_2 вважає перевірки безпідставними, а посадовця ОСОБА_5 - некомпетентним. Позивач згадується у контексті проведеної ним перевірки дотримання трудового законодавства.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

Між сторонами виник спір щодо захисту особистого немайнового права фізичної особи - права на повагу до гідності та честі, на спростування недостовірної інформації.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України та главою 20 Цивільного Кодексу України «Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи», спеціальним законом України «Про інформацію».

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право на повагу людської гідності - це право, що захищає гідність будь-якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим (або громадянським) правом.

Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації..

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

За правилами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а правилами ст. 297 цього ж Кодексу встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та ділової репутації.

Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Статтею 270 ЦК України зазначені види немайнових прав, перелік яких не є вичерпним.

Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи (п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Положеннями абз. 5 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справах про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1).

На доказ заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надав суду висновок експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення № 5532 від 19.05.2020 року, проведеного за його заявою (а.с. 35-48). Експерт дійшов висновку про те, що:

«1. У тексті публікації «ІНФОРМАЦІЯ_2» міститься інформація негативного характеру щодо ОСОБА_1 як посадової особи - інспектора правці відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради.

Інформація позитивного характеру щодо вказаної посадової особи у дослідженому тексті - відсутня.

(Детальний аналіз наведений у п. «За питання № 1» Дослідження).

2. У тексті публікації «ІНФОРМАЦІЯ_2» містяться висловлювання образливого характеру щодо посадових осіб Глобинської міської ради, зокрема й щодо ОСОБА_1 як інспектора правці відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Глобинської міської ради.

(Детальний аналіз наведений у п. «За питання № 2» Дослідження).

3. Зазначені у тексті інформаційної замітки «ІНФОРМАЦІЯ_2» висловлювання виражені у формі фактичних тверджень, оцінних суджень і заклику».

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, з аналізу тексту допису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачається, що поширена інформація, головним чином стосується іншої посадової особи виконкому Глобинської міської ради - начальника відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва ОСОБА_5.

Відповідач висловлює невдоволення його діяльністю як посадовця, вважає, що саме ОСОБА_5 ініціює перевірки підприємницької діяльності самого відповідача та його батька, висловлює думку про те, що посадовець є недостатньо освіченим та переслідує мету «очернити» відповідача.

Позивача стосується інформація про те, що він, як головний спеціаліст - інспектор праці, перевіряв господарську діяльність рідних ОСОБА_2 .

Відповідач дослівно зазначав, що посадовці «чого лише не вигадують, щоб мати формальний привід зайти з перевіркою та ініціювати її перед іншими органами» та повідомляє, що ОСОБА_1 проводив перевірку «по напрямку неоформлених працівників».

Далі в інформації знову йдеться про іншу особу - ОСОБА_5 , а в останньому абзаці ОСОБА_2 висловлює таку думку: «тупість» - основний критерій відбору потрібних міському керівництву працівників».

Отже, частина інформації, яка стосується позивача, поширена у формі фактичного твердження - ОСОБА_1 здійснював перевірку по напрямку неоформлених працівників, а частина - у формі оціночного судження - посадовці, на думку відповідача, вигадують формальні приводи для перевірки.

Фактичне твердження відповідає дійсності, оскільки перевірку юридичної особи, власником якої є батько відповідача, на предмет законності працевлаштування неповнолітньої особи, позивач проводив.

Висловлювання про те, що посадові особи «чого тільки не вигадують, щоб мати формальний привід зайти з перевіркою чи ініціювати її перед іншими органами» слід розглядати в контексті всього допису, який спрямований на критику діяльності посадових осіб виконкому. Цей вислів має характер оціночного судження, оскільки відповідач висловлює свої переконання, зроблені на підставі власних спостережень та власного розуміння подій.

Так само є оціночним судженням вислів відповідача про критерій відбору працівників органів місцевої влади.

За таких обставин, суд не встановив підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, відповідно до статей 264-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поширеної інформації недостовірною та про зобов`язання її спростувати - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення - 25.07.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич