РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бердія М.А.

при секретарі Хлуд І.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Національного університету водного господарства та природокористування в особі відокремленого структурного підрозділу "Рівненський економіко-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" (м.Рівне, вул. Литовська, 53, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, суд-

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, звернувся представник Національного університету водного господарства та природокористування в особі відокремленого структурного підрозділу "Рівненський економіко-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" Александрович С.Ю.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 01 листопада 2016 року між позивачем в особі директора Рівненського економіко технологічного коледжу НУВГП Дем`янюка В.В. та відповідачем, ОСОБА_2 , була укладена письмова угода (без номера), згідно якої йому надано дозвіл на реєстрацію та ліжко-місце в гуртожитку АДРЕСА_2 . Представник позивача вказує на те, що відповідач поселений в житлове приміщення не в порядку житлового законодавства, а на підставі цивільно-правової угоди. Позивачу була надана кімната для проживання в гуртожитку на підставі того, що останній з 03.01.2012 року перебував у трудових відносинах з позивачем, працюючи на посаді юрисконсульта. Звільнившись 27 вересня 2018 році за п. 1 ст. 36 КЗпП України із займаної посади відповідач не звільнив займане житлове приміщення. Відповідно до розпорядження директора коледжу від 04.03.2019 року №1 у кімнаті, яку займає відповідач вирішено обладнати медичну кімнату (ізолятор). У зв`язку з чим, відповідачу було направлено вимогу про його переселення в іншу кімнату у цьому ж гуртожитку на умовах угоди від 01.11.2016 року, проте на дану пропозицію ОСОБА_2 не зреагував. Окрім того, представник позивача зазначає в позові, що надана відповідачу ОСОБА_2 кімната в гуртожитку використовується останнім не за цільовим призначенням.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, надав пояснення по суті позову, просив позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги Національного університету водного господарства та природокористування в особі відокремленого структурного підрозділу "Рівненський економіко-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" не визнав, підтримав поданий ним відзив на позовну заяву, та пояснив, що дійсно, з 03.01.2012 року він займав посаду юрисконсульта в Рівненському економіко-технологічному коледжі НУВГП, однак угода про найм житла, як і наказ №06 від 01.11.2016 року, виданий на її підставі, не містять положень, що безпосередньо пов`язують виконання відповідачем своїх трудових обов`язків із укладенням відповідної угоди про найм житла, внаслідок чого, звільнення його з посади жодним чином не покладає на відповідача обов`язку звільнити орендоване ним житлове приміщення. Вказує, що зобов`язальні відносини, що виникли між сторонами угоди про найм житла регулюються відповідними нормами цивільного права. Відповідач стверджує, що за період оренди вказаного приміщення в гуртожитку АДРЕСА_3 , він вчасно та в повному обсязі вносить платежі по оплаті за проживання, заборгованості перед позивачем в нього не має, інші умови укладеної угоди виконував і виконує по даний час належним чином. Угода про найм житла в гуртожитку від 01 листопада 2016 року на момент звернення позивача із вказаним позовом не розірвана, недійсною у встановленому законом порядку не визнана, а тому у позивача відсутні підстави ставити вимогу про його примусове виселення. На підставі цього, просить суд в задоволенні позовних вимог Національного університету водного господарства та природокористування відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 01 листопада 2016 року між РЕТК НУВГП в особі директора Демянюка В.В. та ОСОБА_2 укладено угоду про найм житла в гуртожитку №2 Рівненського економіко-технологічного коледжу НУВГП.

Пунктом 1 вказаної Угоди передбачено, що наймодавець надає наймачу ліжко-місце і дозвіл на реєстрацію в гуртожитку АДРЕСА_2 для проживання.

Відповідно до п. 2,3 Угоди наймач, в особі ОСОБА_2 , забезпечує звільнення займаної площі, зняття з реєстрації в день закінчення угоди, або в разі її дострокового розірвання. Наймач зобов`язується не пізніше 15 числа кожного місяця оплачувати за поточний місяць в банк вартість площі, яку займає з урахуванням кількості ліжко-місць, а саме (сума не вказана) грн. на місць.

Як вбачається із п. 15 Угоди вона укладена зі строком дії з 01.11.2016 року по 01.11.2021 року.

Представник позивача просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, керуючись при цьому ст. 391 ЦК України та ст.ст.6, 127, 114, 116 ЖК УРСР.

Аналізуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд зазначає, що вони за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст. 598 ЦК України, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом (ч.2 ст.810 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до статті 108 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, встановлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Статтею 826 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Посилання позивача на припинення трудових відносин між відповідачем та Національним університетом водного господарства та природокористування, як на підставу виникнення у відповідача обов`язку звільнити займане ним житлове приміщення, є необґрунтованим, так як угода про найм житла не містить положень, що безпосередньо пов`язують виконання відповідачем своїх трудових обов`язків із укладенням відповідної угоди про найм житла.

Факт використання відповідачем житлового приміщення не за цільовим призначенням, на що посилається позивач в своїй позовній заяві, не є обставиною, яка підлягає доказуванню у справі про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням.

Угода про найм житла в гуртожитку від 01 листопада 2016 року на момент звернення позивача із вказаним позовом не розірвана, недійсною у встановленому законом порядку не визнана.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та відсутність правових підстав для задоволення позову, вимоги Національного університету водного господарства та природокористування в особі відокремленого структурного підрозділу "Рівненський економіко-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" про визнання відповідача таким, що втратив право користування кімнатою у гуртожитку та його виселення до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Національного університету водного господарства та природокористування в особі відокремленого структурного підрозділу "Рівненський економіко-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування" (м.Рівне, вул. Литовська, 53, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду Бердій М.А.