РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 01.07.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 22.07.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 61238,01 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 61238,01 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.09.20219 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого визнав позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині вимог просив відмовити повністю. Зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, відповідач з вимогами не погоджується та визнає їх в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 11439,83 грн. Відповідач не погоджується з правовою позицією позивача та вважає, що договір між позивачем та відповідачем не укладався. Відповідач зазначає, що ніякі умови кредитування позивачем для ознайомлення не надавалися і відповідачем не підписувалися. Докази ознайомлення відповідача з умовами кредитування позивачем в матеріалах справи відсутні. Позивач вважає, що свідченням приєднання відповідача до договору, є факт користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Але таке твердження позивача є хибним і не відповідає нормам ч.2 ст. 642 ЦК України, так як відповідач не отримував умов договору, з ними не був ознайомлений. Відповідач діяв в правових відносинах з позивачем, виходячи з підписаної заяви-анкети від 01.07.2008 року. У заяві відповідача від 01.07.2008 року зазначена базова процентна ставка на момент підписання анкети-заяви - 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Тобто кредитна ставка на рік становить -30%. Але, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, позивач здійснював нарахування, а відповідач сплачувала нараховані відсотки за кредитною ставкою - 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 31.10.2015 року - 43,20% річних, з 01.11.2015 року по 30.06.2016 року застосовувалося дві кредитні ставки, а саме 2,9% в місяць та 3,6% в місяць замість 2,5% в місяць, з 01.07.2016 року по 28.03.2017 року кредитна ставка становила 3,6% в місяць, з 30.03.2017 року по 22.07.2019 року - 3,5% в місяць. Відповідач не повідомлявся позивачем про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами та письмову згоду позивачу не надавав. Крім того, позивач вказує, що заборгованість за кредитом - 10753,00 гри. та заборгованість за процентами 371,95 гри., а разом - 14279,14 грн. Згідно простих арифметичних розрахунків сума разом становить - 11124,95 гри., а не 14279,14 грн. При цьому згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.07.2008 року станом на 22.07.2019 року, розрахунок починається з суми станом на 01.11.2015 року - 11192,95 грн. Позивач, наданими доказами підтверджує, що він, на свій розсуд, без узгодження з відповідачем, в односторонньому порядку, міняв кредитну ставку, нараховував відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафи. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.07.2008 року станом на 22.07.2019 року, видно, що позивач, починаючи з 01.12.2015 року по 01.02.2019 року, кожного першого числа місяця, списував на свою користь нараховані відсотки за рахунок кредитної лінії, збільшував зобов`язання відповідача при цьому нараховував відсотки, пені та штрафи на збільшені суми кредиту, які відповідач не отримувала. Всього було нараховано та стягнуто за рахунок тіла кредиту суму - 27454,70 грн. Позивач, діючи недобросовісно, в незаконний спосіб, списуючи безпідставно нараховані, за завищеною відсотковою ставкою, відсотки за користування кредитними коштами, безпідставно нараховуючи пені і штрафи, станом на 01.02.2020 року, збільшив кредиторські вимоги до 79059,22 грн., що підтверджується випискою по картці. Відповідач вважає, що позивач не довів існування боргу відповідача за нарахованими відсотками, так як надані позивачем докази, не підтверджують борг відповідача по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% в місяць, або 30% в рік, а відсотки нараховані по збільшеним ставкам за користування кредитними коштами. Відповідач вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Укладений між сторонами кредитний договір від 01 липня 2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визнане моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Виходячи з розрахунків позивача, заборгованість за тілом кредиту у сумі 23213,32 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 15681,21 грн., тобто всього - 38894,53 грн. Відповідач не погоджується з збільшенням тілі кредиту на нараховані відсотки в період з 01.12.2015 року по 01.02.2019 року у сумі 27454,70 грн. Відповідно, відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у сумі 11439,83 грн., яка становить різницю між заявленою позивачем сумою заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків на тіло кредиту. Відповідач вважає заявлену вимогу по стягненню заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 18398,69 грн. недоведеною і відповідач не визнає цю вимогу повністю. Нараховані штрафи і пені, відповідач вважає безпідставними і протиправно нарахованими та не визнає в повному обсязі.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначив, що відповідач ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифи, складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний ОТП пароль. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 01.07.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладені договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщені у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в сумі 11439,83 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позову частково, згідно викладених розрахунків у відзиві на позовну заяву, у сумі 11439,83 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 01.07.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 22.07.2019 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 61238,01 грн., з яких: 23213,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15681,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 18398,69 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 790,60 грн. нараховано пені за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2904,19 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідки про видані картки та зміну умов кредитування й обслуговування кредитної картки.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , її контактну інформацію, вид кредитки не визначений, так само як відсотки за користування кредитом, умови сплати пені та штрафів.

Надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем, не спростовує вказаних вище висновків суду. Остання містить відомості про те, що відповідач, підписавши довідку, ознайомився з умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Проте, стороною позивача доказами в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не доведено, що вказана довідка є невід`ємною частиною договору б/н від 01.07.2008 року.

Крім того, 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідки та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Крім того, вказані у розрахунку АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками суд оцінює критично, а тому не приймає до уваги, з огляду на те, що стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, нарахованими на прострочений кредит та штрафи, передбачено Умовами та правилами, які відповідач не підписувала. Згідно розрахунку, який подано банком, заборгованість за поточним тілом кредиту 23213,32 грн., а за відсотками - відсутня.

Враховуючи викладене, суд, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, нарахованими на прострочений кредит, пені та штрафів.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.07.2019 року заборгованість за тілом кредиту становить 23213,32 грн.

Наданий банком розрахунок заборгованості з даного приводу відповідачем не спростований.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 133, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 536, 599, 611, 615, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23213,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»судовий збір у розмірі 1921 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан