ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/268/21Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/657/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №608/268/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., повне судове рішення складено 18 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 06.08.2020 у справі № 608/1264/20. Відповідач є батьком двох неповнолітніх дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Разом з тим, у відповідності з рішенням Чортківського райсуду Тернопільської області у справі № 608/2810/14-ц від 09.02.2015 з відповідача ОСОБА_1 визначено розмір стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 10.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказувала,що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду є недостатнім для забезпечення нормального життя неповнолітніх дітей, є меншим передбаченого законом мінімуму їх стягнення, у зв`язку із чим вона звернулася до суду з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 8 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 - 908 гривень судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , змінивши спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень щомісячно на 1/4 частину від його доходу, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що ухвалене рішення не відповідає вимогам закону, оскільки вимог,які задовольнив суд, позивачем у своїй позовній заяві заявлено не було, окрім зміни способу аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу з дня набрання рішення в законну силу.

Просить суд взяти до уваги вимоги статей 182 та 192 Сімейного кодексу України, а саме матеріальний стан платника аліментів; відсутність у нього стабільного доходу; наявність у платника аліментів інших дітей, ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та цивільної дружини ОСОБА_7 народилась дочка, ОСОБА_8 ; цивільна дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, є багатодітною матір`ю та інвалідом з дитинства; відсутність у відповідача самостійного житла (зареєстрований в будинку, який належить на праві власності матері відповідача, проживає без реєстрації в будинку, який належить цивільній дружині); недоведеність стягувачем аліментів про обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

На апеляційну скаргу поступив відзив від представника позивача ОСОБА_9 , в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. В резолютивній частині оскаржуваного рішення в абзаці другому змінити слова починаючи з 08 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття на починаючи з часу набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття, абзац четвертий виключити. В решта залишити без змін.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дав належну оцінку обставинам справи та обґрунтовано задовольнив позов, окрім зазначення судом періоду з якого розпочинати стягнення аліментів.

А тому, вважає, що в апеляційного суду не має підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак у поданому відзиві на апеляційну скаргу її представник ОСОБА_9 просить розглядати дану справу за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю- доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із закріплених ч. 9 ст. 9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, а тому прийшов до висновку, що розмір стягуваних аліментів підлягає зміні із твердої грошової суми в розмірі 750 грн. на 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів частково не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 06.08.2020 у справі № 608/1264/20 (набрало законної сили 09.10.2020).

Від цього шлюбу у позивача і відповідача є двоє неповнолітніх дітей, що стверджується актовими записами про їх народження за №239 від 18.10.2005, за № 122 від 24.05.2011, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьками записано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_1 .

09 лютого 2015 було ухвалено рішення Чортківського районного суду Тернопільської області, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягувати аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 10.12.2014 року, і до досягнення дітьми повноліття.

В складі сім`ї позивача відбулися зміни, оскільки народилася третя дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що вбачається з свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 20.10.2020, батьком якої відповідач не являється.

Згідно довідки № 51 про отримання (неотримання) допомоги, виданої 28.01.2021 управлінням соціального захисту та охорони здоров`я Чортківської міської ради видана ОСОБА_1 про те, що вона перебуває на обліку в управлінні та їй відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01 вересня 2020 по 30 вересня 2023 р. призначено допомогу при народженні дитини.

З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеним 28.01.2021, комісією органу місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_1 проживає з дітьми в будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_11 .

Згідно довідки Чортківської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості № 29-03/2079 від 02.12.2020 випливає той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 02.12.2020 на обліку в Чортківській районній філії не перебуває.

У відповідача ОСОБА_1 змінився сімейний стан, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та цивільної дружини ОСОБА_7 народилась дочка ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 25.02.2021 року.

Згідно посвідчення виданого Пенсійним фондом України від 20.09.2017 р. вбачається, що цивільна дружина відповідача ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи з дитинства довічно.

Згідно Акту про встановлення факту проживання від 15.03.2021 року ОСОБА_1 , без реєстрації по АДРЕСА_2 , складеного депутатом Чортківської міської ради, ОСОБА_12 , в присутності сусідів, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживає по АДРЕСА_2 без реєстрації разом з цивільною дружиною, ОСОБА_7 , яка є інвалідом 3-ї групи з дитинства та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , яка є спільною дитиною сім`ї.

Згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.06.2000 року, наказом №11-к від 01.04.2019р., ОСОБА_1 звільнений з роботи ПМК-258ТОВ«Тернопільбуд», де працював на посаді муляра по трудовому договору з 04.10.2016 року, за згодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України.

Частиною 1ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 142 СК України передбачено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В частинах 2, 3ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до ст. ст. 183,184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею обґрунтовано погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.

Разом з тим, розмір присуджених аліментів не відповідає вимогам ст.182 СК України, оскільки судом першої інстанції не було враховано усіх обставин справи, зокрема матеріальне становище платника аліментів .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що діти виховуються позивачем і потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний та має змогу сплачувати аліменти.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів не заперечує того, що діти потребують матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання ліків.

Проте, наявні докази у матеріалах справи не підтверджують наявність у відповідача матеріального стану та реальної фінансової можливості для стягнення з нього 1/3 частини всіх його доходів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що неповнолітні діти проживають та перебувають на утриманні матері. Однак, не було взято до уваги, що відповідач офіційно не працевлаштований і доказів про його доходи на теперішній час стороною позивача суду не надано. Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач і позивач у рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Вказаний судом розмір аліментів не відповідає дійсному майновому стану відповідача, посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від частки доходу платника аліментів, не приймаються до уваги, оскільки такий розмір аліментів може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що в даному випадку заперечується апелянтом.

Разом з тим, як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, він погоджується частково з позовними вимогами ОСОБА_1 змінивши спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень щомісячно на 1/4 частину від його доходу, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19) апеляційний суд не має права змінювати спосіб присудження аліментів,окрім такого, який визначений сторонами у справі, оскільки змінюючи спосіб присудження аліментів без відповідних заяв сторін, суд вийде за межі позовних вимог. Зазначивши при цьому, що відповідно до положення частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт пояснив, що займається будівельними роботами, виконує роботи з мурування або ремонту конструкцій зі штучних і природних будівельних матеріалів, зазначавши при цьому, що він офіційно не працевлаштований на даний час, однак його дохід є стабільним та достатнім саме для стягнення з нього 1/4 частини від його доходу на утримання дітей.

Враховуючи наведені доводи в апеляційній скарзі, беручи до уваги наявні у справі докази та дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає про наявність у справі підстав для зміни визначеного судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні розміру аліментів на утримання дітей

Окрім того, відповідно до п. 23Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення, визначаючи розмір аліментів до стягнення, суд першої інстанції помилково зазначає про стягнення аліментів, починаючи з 08 лютого 2021 року, оскільки у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи

Частиною четвертою зазначеної статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру аліментів та в частині зазначення періоду з якого розпочинається стягнення аліментів слід змінити .

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дітьми повноліття. У решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року в частині визначення розміру аліментів та в частині зазначення періоду з якого розпочинається стягнення аліментів - змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дітьми повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 06 липня 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.