Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого -судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та втрат від інфляційних процесів,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2020 року представник АТ «Універсал Банк» - Матьковський Р.Е. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 151 117,91 грн. та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 52 076,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» ( 08.07.2009 року змінено на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06/1424К-07, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 25 000,00 США. Позичальник не виконувала зобов`язання за кредитним договором протягом тривалого часу, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2014 року у справі № 308/4259/13-ц було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 262 582,12 гривень та судовий збір в розмірі 2 625,82 грн. Оскільки вказане рішення на даний час залишається не виконаним, то позивач просить у відповідності до ст.625 ЦК України зобов`язати відповідачів відшкодувати інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою суду від 06.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.

З цих підстав суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у справі шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» ( 08.07.2009 року змінено на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06/1424К-07, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 25 000,00 США, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом, строком до 13.08.2037 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ «Універсал Банк» у зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, достроково звернуся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2014 року у справі № 308/4259/13-ц було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 262 582,12 гривень та судовий збір в розмірі 2 625,82 грн. Рішення набуло законної сили.

07 грудня 2020 року представник АТ «Універсал Банк» - Матьковський Р.Е. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 151 117,91 грн. та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 52 076,52 грн. Подання позову аргументує тим, що з часу ухвалення судового рішення відповідач не сплатила заборгованість по кредиту.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначає позивач, вищевказане рішення суду не виконано і заборгованість не погашено, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з даним позовом про стягнення нарахованих за період з 22.01.2014 року по 31.08.2020 року на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 203194,43 гривень, яка складається: 52 076,52 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та 151 117,91 гривень - інфляційні втрати.

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже у даному конкретному випадку наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України, оскільки відповідач не виконує рішення у справі про стягнення кредитних коштів.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказані норми закону суд приходить до переконання, що вимога позову про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 52 076,52 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Що стосується визиг про стягнення інфляційних втрату розмірі 151 117,91 грн., суд виходить із наступного.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Борги в іноземній валюті не індексуються на підставі статті 625 ЦК України (Постанова ВСУ від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15)

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне застосувати у справі правову позицію викладену у Постанові ВСУ від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15

Так в даному випадку судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі кредитного договору № 06/1424К-07, за змістом якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 25000 Доларів США, тобто в іноземній валюті.

З наведених підстав суд не вбачає законних підстав для відшкодування вказаних позивачем у позові інфляційних втрат у розмірі 151 117,91 грн. за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у доларах США, а тому відмовляє у позові в цій частині.

За таких обставин позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог,а саме, в сумі 781,18 грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми на 25.63% (тобто 3047,92 *25.63% = 781,18 грн.).

Керуючись ст. ст. 509, 526, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 52 076,52 грн. в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 06/1424К-07.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 781,18 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», 04114, м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.06.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І. Бедьо