РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про зупинення провадження

15 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/19132/17

Провадження № 22-ц/4815/495/21

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Ковальчук Н.М,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах

та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

позивач ОСОБА_3 ,

позивач ОСОБА_4 ,

позивач ОСОБА_5 ,

відповідач ДОРІС ООД СЛИВЕН BG

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження клопотання ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 17 годині 23 хвилини, повний текст рішення складено 20 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ДОРІС ООД СЛИВЕН BG про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті кримінального правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, та обґрунтоване тими обставинами справи, які підтверджують, що в Угоді про врегулювання спору від 23 січня 2020 року, укладеній між ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Страховою компанією ЄВРОІНС, позивачі обрали спосіб захисту свого права шляхом звернення до страховика та визначилися з розміром матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 20 000 євро, отримання яких ними не заперечується.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалами Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 червня 2021 року з викликом учасників справи.

До початку розгляду апеляційної скарги від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 10 лютого 2021 року передано справу № 362/3043/18, юридична підстава позову у якій аналогічна даному спору (стаття 1194 ЦК України) та у якій між потерпілим та Страховою компанією ЕВРОИНС було укладено угоду про відшкодування шкоди.

Вивчивши доводи клопотання та обставини справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 352 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом встановлено, що ухвалою Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20) передано справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Вказана ухвала суду обґрунтована тим, що у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, вирішуючи спір, який виник у відносинах подібних тим, які виникли між сторонами у справі, дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, на відповідача як на винну особу покладається обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією та франшизи. Обґрунтовуючи зазначений висновок, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду посилалася на висновок Верховного Суду України, зроблений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/5374/18 погодився з висновками судів, які стягнули на користь потерпілої у ДТП особи з винуватця різницю між сумою фактичних витрат потерпілої особи та виплаченим страховим відшкодуванням, визначеним страховою компанією за угодою з потерпілою особою.

Тобто висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по суті зводиться до того, що винуватець ДТП, який незгідний із визначеною страховою компанією за угодою із потерпілою особою сумою страхового відшкодування, повинен виплатити потерпілому різницю між виплаченим відшкодуванням та розміром фактичної шкоди, а потім оспорювати розмір страхової виплати.

Однак, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вважаючи, що наявні підстави для відступу від наведеного висновку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передала справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

За встановленими обставинами у справі № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20), як і у справі № 755/5374/18, потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Проте, у справі № 6-2808цс15, у якій Верховний Суд України 20 січня 2016 року сформулював застосований Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду висновок, розмір страхової виплати не визначався угодою між спадкоємцями потерпілого та страховиком. Тому наведений правовий висновок не може бути застосований до правової ситуації, коли потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Отже, виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ДОРІС ООД СЛИВЕН BG позовна вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті кримінального правопорушення, обґрунтована ч. 2 ст. 1187 та ст. 1194 ЦК України. Під час розгляду справи у суді першої інстанції між потерпілими та Страховою компанією ЕВРОИНС АД було укладено угоду про відшкодування шкоди на загальну суму 20 000, 00 євро, по 4 000,00 євро на особу, що є максимальним страховим лімітом.

З огляду на те, що висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20) щодо вказаної правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, та принципу пропорційності, апеляційний суд вважає, що у даному випадку висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20) матимуть значення при вирішенні цієї справи та підлягатимуть застосуванню у даному спорі.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зупинення провадження у справі, що є предметом апеляційного перегляду до вирішення Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20).

Керуючись ст. ст. 252, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ДОРІС ООД СЛИВЕН BG про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті кримінального правопорушення, зупинити до перегляду у касаційному порядку Об`єднанню палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 362/3043/18 (провадження № 61-13063св20).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 червня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків