І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Номер провадження 2-о/629/53/21
представник заявника - ОСОБА_2
заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Лозівського районного відділу ДМС України у Харківській області
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу про встановлення факту, що має юридичне значення:
Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано до суду ОСОБА_2 , яка зазначена представником заявника ОСОБА_1 . В обґрунтування заявлених вимог представник заявника посилається на те, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, де закінчила 10 класів Комунарської середньої школи № 8, після чого переїхала до м. Лозова Харківської області, де проживає аж до сьогодні. 28 Листопада 1978 році у м. Лозова була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 . 28 серпня 1987 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_3 , з яким проживає у шлюбі до сьогодні. Після укладення шлюбу заявниця отримувала паспорт на нове прізвище - ОСОБА_1 - тут же, у м. Лозова, однак цей паспорт давно втрачений. Трудова книжка свідчить про те, що, починаючи з 08 січня 1979 року заявниця працює на постійній основі, а отже - постійно проживає - у м. Лозова. Зокрема, у важливий для встановлення належності до громадянства України період, а саме станом на 24 серпня 1991 року - заявниця працювала робітницею консервного цеху Райкоопзаготпродторгу Лозівського УРСР. Згідно Архівної довідки №01-677 від 21 грудня 2020 року, з жовтня 1990 року по серпень 1992 року заявниця працювала у Заготконторі Лозівської райспоживспілки м. Лозова. У той час місцем її постійного проживання, де вона була зареєстрована було: АДРЕСА_1 . Проте, довести це документально заявниця не має можливості, оскільки паспорт зі штампом про реєстрацію давно втрачений, так само, як і втрачена Домова книга на будинок за вказаною адресою. Під час звернення до Лозівського районного відділу ГУ ДМСУ в Харківській області заявниці було роз`яснено неможливість встановити чи спростувати її належність до громадянства України за відсутності документально підтвердженого місця проживання за станом на 24 серпня 1991 року та рекомендовано звернутись до суду для встановлення відповідного факту, що має юридичне значення. Станом на сьогодні заявниця має значні фінансові проблеми, не може користуватися правами та свободами, на які мала б право як громадянка України, не може укласти декларацію про медичне обслуговування. Також громадянами України є обоє покійних синів заявниці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Громадянином України також є чоловік заявниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заявниця неодноразово зверталася до органів Державної міграційної служби з метою отримати паспорт громадянина України, Однак, через обмеженість функціональних повноважень, співробітники ДМС не могли надати заявниці допомогу, оскільки не мали об`єктивної можливості встановити належність її до громадянства України. В ході спілкування з представниками органів Державної міграційної служби заявникові було усно повідомлено про положення Указу Президента № 215/01 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», що у випадку відсутності штампу про реєстрацію місця проживання громадянина СРСР на території України за станом на 24.08.1991 рік або за станом на 13.11.1991 рік, однак якщо особа фактично проживала на території України, необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення даного факту. Від встановлення факту проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Отже, встановлення даного факту необхідне заявниці для підтвердження її належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки. На підставі вищевикладеного, представник заявника просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року
Заявник та її представник в судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представники заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви.
Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, вислухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, свідків, суд доходить до такого.
Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 /а.с.7,8-9/, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , місце народження: м. Макіївка Донецької області.
Як вбачається з трудової книжки заведеної 11 січня 1979 року на ім`я ОСОБА_1 , прізвище змінено на ОСОБА_1 згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 20.10.1979, остання 08.01.1979 року прийнята на роботу Лозівський ковальсько-механічний завод в цех експлуатації інструмента навч. шліфувальник де працювала по 16.02.1984 року та була звільнена за власним бажанням. 20.08.1984 року прийнята до Лозівського-ковальсько механічного заводу у механообробний цех де працювала до 01.09.1984 року та була звільнена за прогул без поважної причини. 19.11.1985 року прийнята на роботу у Лозівський ковальсько-механічний завод у механозбірний цех де працювала до 03.02.1986 року та була звільнена за прогул без поважної причини. 08.10.1990 року прийнята на роботу до Заготконтори Лозівської райспоживспілки м. Лозова де працювала до 28.10.1992 року та була звільнена за власним бажанням /а.с. 11-15/.
Згідно заяви про видачу паспорту (Ф-1), у якій міститься фото заявниці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 28.11.1978 року було видано Лозівським ОВД Харківської області паспорт серія НОМЕР_4 , після зміни прізвища з ОСОБА_1 отримала 09.03.1981 року паспорт серія НОМЕР_5 /а.с.47/.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 , 28 серпня 1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було укладено шлюб, після реєстрацію шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » /а.с.10/.
Згідно картки фізичної особи - платника податків від 28.01.2010, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_7 /а.с. 17/.
Згідно архівної довідки № 01-677 від 21.12.2020, виданої Комунальною установою «Лозівський трудовий архів» Лозівської міської ради Харківської області, в документах Заготконтори Лозівської райспоживспілки м. Лозова Харківської області значиться ОСОБА_1 (так зазначено у документі російською мовою), яка згідно розрахунково-платіжних відомостей по заробітній платі працювала з жовтня (включно) 1990 року по серпень (2л/д) 1992 року /а.с.16/.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 ОСОБА_5 , та серії НОМЕР_9 ОСОБА_6 , в графі мати значиться ОСОБА_1 , національність українка /а.с. 18, 20/.
Згідно листа Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.02.2021, ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у формі ID-картки замість втраченого паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року на підставі ч. 3 п. 100 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 в редакції Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745, з причини того, що дані отримані з баз Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.08.1991 року. Таким чином, встановити чи спростувати належність до громадянства України не виявилось можливим /а.с. 22/.
Як вбачається з листа Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 18.06.2021, 20.01.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернулася із заявою про оформлення паспорту громадянина України у формі ID-картки замість втраченого паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року. Під час розгляду заяви були здійснені заходи направлені на встановлення особи ОСОБА_1 , а саме опитані в якості свідків мати заявниці - ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_3 , складені акти встановлення особи за участю вказаних свідків /а.с.46/.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.
Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Факт про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 показала, що у 1980 роках вона приїхала до м. Лозова Харківської області проживати сім`єю, з чоловіком та чотирьома дітьми. ОСОБА_1 є її донькою, яка за межі України не виїжджала та станом на 24.08.1991 проживала та працювала в Україні.
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 показав, що він є чоловіком заявниці ОСОБА_1 . Вони вперше зареєстрували шлюб у 1979 році, потім розлучилися з метою отримання житлової площі, але фактично шлюбні відносини не припинялися. В подальшому знов уклали другий шлюб, в якому перебувають до теперішнього часу. Станом на 24.08.1991 ОСОБА_1 проживала та працювала в Україні, і за межі України не виїжджала.
Представлені до суду документи належним чином підтверджують, що ОСОБА_1 була на момент набуття Україною статусу незалежної держави на її території, мала офіційне місце працевлаштування.
За вищевикладених обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Керуючись статтями 10, 57, 60, 212, 213, 215, 256, 259 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Лозівського районного відділу ДМС України у Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Макіївка Донецької області, РНОКПП - НОМЕР_7 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
заявник - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
представник заявника - ОСОБА_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3
Суддя: К.Ш.Харабадзе