ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/9851/19

Номер провадження: 22-ц/819/1231/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Семиженка Г.В.

Радченка С.В.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2021 року, у складі судді Прохоренко В.В, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; виділити позивачеві в користування земельну ділянку площею 184 кв.м.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між тими ж сторонами було вирішено рішенням Дніпровського районного суду м.Херона від 20 січня 2005 року, яке є чинним, а саме: визначено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку технічної експертизи від 25.08.2004 року, виділено у користування: ОСОБА_5 земельну ділянку площею 131 кв. м., в тому числі під будівлями з окремим виходом на АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 земельну ділянку площею 154 кв.м., в тому числі під будівлями з окремим виходом на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 19,9 кв.м., залишено в спільному користуванні сторін; зобов`язано ОСОБА_5 здійснити перенос каналізаційного колодязя на земельну ділянку ОСОБА_1 ; в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказане рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що згідно пункту 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернувся ОСОБА_1 . Скарга обґрунтована тим, що його зверненню до суду слугували інші підстави, ніж ті, що існували в 2005 році. А саме, що згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.02.2010 року було припинено право власності ОСОБА_6 (правонаступника ОСОБА_5 ) на 31/100 знесеного домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнано право власності ОСОБА_6 на збудований житловий будинок загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею на земельній ділянці площею 131 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Дніпровський райвиконком м.Херсона оформити на ім`я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двоповерховий будинок літ.З на земельній ділянці площею 131,0 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літню кухню літ.Б. навіс, літ.Д., на земельній діляці площею 154,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки змінились статус домоволодінь та, відповідно земельних ділянок, на яких вони знаходяться, ОСОБА_1 вирішив приватизувати земельну ділянку, однак розміри земельної ділянки, яка реально перебуває в його користуванні відрізняються від розміру, що визначена рішенням Дніпровського районного суду м.Херона від 20 січня 2005 року, що ускладнює процес приватизації, він вирішив звернутись до суду з вказаним позовом. Зазначаючи, що вказані позови не є тотожними, вважає висновок суду про закриття провадження на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України незаконним, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 адвокат Миловський С.В. вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, вказує, що позивачем ОСОБА_1 завлено тотожній позов тому, що був вирішений Дніпровським районним судом м.Херона 20 січня 2005 року, процесуальних та матеріальних підстав для розгляду даного позову у суду не було, і тому він правильно постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, її відповідність нормам процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Позови вважаються тотожними тільки у тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Під час підготовки справи до апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції було витребувано з Херсонського міського суду Херсонської області копію рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2005 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельноюділянкою. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 31/100 частки вказаного будинку, 69/100 частки належить відповідачу. ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визначення порядку користуванню земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що він не заперечує проти реального розділу житлового будинку, однак просить визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до порядку, що склався між користувачами.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2005 року позов ОСОБА_5 задоволено. В житловому будинку по АДРЕСА_1 виділено у власність: ОСОБА_5 : в жилому будинку літ.А приміщення 1-1 , приміщення 1-2 площею 14,2 кв.м.; приміщення 1-3 площею 19,9 кв.м.. Водопровід, хвіртку № 2, огорожу № 3 залишено в загальному користуванні. Дійсна вартість виділеної частки становить 4330 гривень та становить 31/100 частки житлового будинку.

ОСОБА_1 в жилому будинку Літ.А жиле приміщення 1-4 площею 15,9 кв.м., приміщення 1-5 площе. 11,3 кв.м, житлову прибудову АІ (приміщення 1-7,1-8); літню кухню літ.В. Водопровід, хвіртку № 2, огорожу № 3 залишено в загальному користуванні. Дійсна вартість виділеної частки становить 8556 гривень та становить 69/100 частки житлового будинку.

Визначено порядок користування земельною ділянко по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку технічної експертизи від 25.08.2004 року та виділено в користування

- ОСОБА_5 земельну ділянку площею 131 кв.м., в тому числі під будівлями з окремим виходом на АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 земельну ділянку площею 154 кв.м., в тому числі під будівлями з окремим виходом на АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 19,9 кв.м., залишено в спільному користуванні сторін;

Зобов`язано ОСОБА_5 здійснити перенос каналізаційного колодязя на земельну ділянку ОСОБА_1 ..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2005 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2008 року (як суду касаційної інстанції), апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2005 року залишено без змін.

Як вбачається зі змісту судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанції, підставою звернення ОСОБА_1 до суду в 2004 році з з3устрічним позовом, та відповідно непогодження з рішенням суду першої інстанції, стало те, що він вважав за необхідним виділити йому в користування земельну ділянку, яка б відповідала його частці в майні - 69/100 частин, а ОСОБА_5 виділити в користування 101 м.кв. Суди вищих інстанцій дійшли висновку, що суд першої інстанції, правильно визначив порядок користування земельною ділянкою відповідно до розміру часток сторін на час виникнення спільної часткової власності, які складали 46/100 та 54/100 (частка ОСОБА_1 збільшилась до 69/100 після узаконення прибудов), а порядок землекористування, який склався між сторонами до ухвалення судом рішення, порушував права ОСОБА_5

03 жовтня 2007 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 належну йому 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2010 року припинено право власності ОСОБА_6 на 31/100 знесеного домоволодіння по АДРЕСА_1 . Визнано право власності ОСОБА_6 на збудований житловий будинок загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею на земельній ділянці площею 131 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Дніпровський райвиконком м.Херсона оформити на ім`я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двоповерховий будинок літ.З на земельній ділянці площею 131,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літню кухню літ.Б. навіс, літ.Д., на земельній ділянці площею 154,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

04 червня 2013 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

08 лютого 2018 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Звернувшись в травні 2019 року до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_1 вказав, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2010 року в справі за позовом ОСОБА_6 про визнання права власності припинено право власності ОСОБА_6 (правонаступника ОСОБА_5 ) на 31/100 знесеного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано право власності ОСОБА_6 на збудований житловий будинок загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею на земельній ділянці площею 131 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Дніпровський райвиконком м.Херсона оформити на ім`я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двоповерховий будинок літ.З на земельній ділянці площею 131,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літню кухню літ.Б. навіс, літ.Д., на земельній ділянці площею 154,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи намір набути у власність земельну ділянку, якою він користується, позивач звернувся до міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту, щодо відведення земельної ділянки, однак у нього виник спір з власниками суміжних ділянок з приводу користування земельними ділянками.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що є рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не звернув уваги на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 03 лютого 2010 року припинено право власності ОСОБА_6 на 31/100 знесеного домоволодіння по АДРЕСА_1 ; визнано право власності ОСОБА_6 на збудований житловий будинок загальною площею 82,7 кв.м. за вказаною адресою; зобов`язано Дніпровський райвиконком м.Херсона оформити на ім`я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на двоповерховий будинок літ.З на земельній ділянці площею 131,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., літню кухню літ.Б. навіс, літ.Д., на земельній ділянці площею 154,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично, вказаним рішенням змінено статус домоволодінь вони перестали бути об`єктом спільної часткової власності, а утворено два окремих об`єкти нерухомості з окремими офіційними поштовими адресами тощо, відповідно змінено статус земельних ділянок, в тому числі не вирішено питання щодо земельної ділянки, яка за рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2005 року була залишена в спільному користуванні. Позивач зазначає, що після ухвалення рішення суду від 03 лютого 2010 року в його користуванні перебуває 184 кв.м. Тобто у вказаній справі існують інші фактичні обставини справи. Крім того, позивач вказує конкретну підставу позову перешкоди з боку суміжних землекористувачів в приватизації земельної ділянки.

Отже висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України є помилковим, оскільки вказані позови не є тотожними.

Доводи відповідача по справі, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заяві про закриття провадження у справі та відзиві на апеляційну скаргу мають бути досліджені під час розгляду справи по суті на предмет юридичної обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , однак не свідчать про наявність підстав для закриття провадження у справі за положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, ст. 379, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Г.В. Семиженко

С.В. Радченко