ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/553/19 Номер провадження 22-ц/814/1267/21Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року (ухвалене суддею Новак Ю.Д., повний текст рішення складено суддею 30.03.2021 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовної заяви зазначила, що 01.02.2019 року їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Спадкова справа не відкривалася, інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Посилається на те, що вона була позбавлена можливості раніше дізнатись про смерть батька та подати заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини у звязку з тим, що протягом періоду з 21.02.2018 року по 19.08.2018 року вона разом з чоловіком перебувала поза межами нашої держави, а саме: на території Польщі. З 21.08.2018 року вона разом з чоловіком перебувала у м. Антрацит, Луганської області. Посилалась на те, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України з 07 листопада 2014 року №1085-р (Із змінами, внесеними згідно з Розпорядженнями КМ №410-р від 13.06.2018) «Про затвердження переліку наслених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Антрацит внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того, згідно з інформацією опублікованою Укрпоштою, поштові відділення на території міста Антрацит не обслуговуються та УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти. Вказує, що 28 січня 2019 року коли вона разом з чоловіком змогла безперешкодно покинути м. Антрацит, вони поїхали відвідати її батька ОСОБА_2 , проте дізналися, що він помер. Позивач вважає, що вона була позбавлена можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодиласяОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції в мотивувальній частині судового рішення не навів встановлені ним обставини у справі, що необхідні для її вирішення, із посиланням на докази, за якими ці обставини було встановлено, а також не зазначено мотиви, з яких суд не врахував окремих доказів, з посиланням на неналежність, недопустимість. Посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді вказаної справи не врахував, що поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини стало те, що вона у період з 21 лютого по 19 серпня 2018 року перебувала за межами України, а у період з 21.08.2018 по 28.01.2019 року у м. Антрацит Луганської області, де здійснювала догляд за бабусею чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребувала сторонньої допомоги за станом свого здоровя та невдовзі померла. Вказує, що шестимісячний строк подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька закінчився 08 листопада 2018 року, а позов до суду нею був предявлений 11 березня 2019 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Від Полтавської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з?явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,є донькою ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_2 , про що 01.02.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

01 лютого 2019 року ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Буленко М.М., яка пояснила позивачу, що нею пропущено строк на прийняття спадщини і їй необхідно звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Крім того, приватним нотаріусом Буленко М.М. було видано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54965803 від 01.02.2019 та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №54965823 від 01.02.2019, з яких вбачається, що померлим ОСОБА_2 будь-які заповіти чи спадкові договори не укладалися та спадкова справа після смерті не відкривалася.

Інформаційною довідкою №156945899 від 20.02.2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено та підтверджується копіями закордонних паспортів, що протягом періоду з 21.02.2018 року по 19.08.2018 року ОСОБА_1 перебувала поза межами нашої держави, а саме на території Польщі.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов?язаних з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачкою дій із прийняття спадщини. Таким чином, перебування за межами держави позивача ОСОБА_1 , та проживання її у м. Антрацит, Луганської області, а також необізнаність її про факт смерть батька, не є об?єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов?язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов?язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов?язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталася. В матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у відкритті спадкової справи, спадкова справа після померлого ОСОБА_2 не заводилась. Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначила, що не знала про смерть батька ОСОБА_2 , та дізналася лише 01 лютого 2019 року.

Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) зроблено правовий висновок про те, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 344/6096/16-ц, від 03 березня 2021 року по справі №145/148/20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Доводи апелянта про те, що вона не могла дізнатися про смерть батька та подати заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини у зв?язку з тим, що протягом періоду з 21 лютого по 19 серпня 2018 року вона перебувала за межами України, а у період з 21.08.2018 по 28.01.2019 року у м. Антрацит Луганської області, де здійснювала догляд за бабусею чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребувала сторонньої допомоги за станом свого здоров?я, є необгрунтованими та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивачем на підтвердження вказаних доводів не надано жодного доказу на підтвердження факту хвороби бабусі чоловіка та факту перебування у м. Антрацит.

Також, позивачем не надано доказів того, що їй перешкоджало виїхати зокупованої території України м. Антрацит Луганської області у період з 21 серпня 2018 по 08 листопада 2019 року.

Так, Постановою Кабінету Міністрів від 4 червня 2015 р. № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» (зі змінами від 27.07.2018 року) передбачено, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду . Громадяни України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Таким чином, суд апеляційної існатнції вважає, що наведені позивачем підстави пропуску строку для прийняття спадщини не можуть вважатися поважними.

Так, відповідно до п.2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, вік, наявність конфліктів між спадкоємцями, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав будь-яких об`єктивних, достовірних та належних доказів, в тому числі і на підтвердження того, що перешкоджало їй зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а отже і поважності причин пропуску нею строку більш ніж 4 місяці, а тому на думку колегії суддів позивач не довела підстав для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2021 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.А. Гальонкін _______________ Л.М. Хіль