г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/136/21
Номер провадження 2/213/561/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М., розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач департамент патрульної поліції звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49735 грн. 52 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 13357 грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Позивач мотивуючий свій позов зазначив, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року по 26 червня 2018 року проходив службу в управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектором роти № 6 батальйону № 2, мав звання лейтенант поліції.

Відповідача звільнено зі служби в поліції з 26 червня 2018 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказ про звільнення відповідача був оскаржений, Третім апеляційним адміністративним судом 26.06.2019 прийнято постанову якою, ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції з 26 червня 2018 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 122 529 грн. 68 коп. за виключенням обов`язкових податків та зборів.

На виконання зазначеного судового рішення по справі ДПП видано наказ від 16.08.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 6 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 26.06.2018.

При цьому на всі відомі адреси відповідача та Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», членом якої є відповідач та яка також приймала участь у розгляді справи про оскарження наказу про звільнення в якості третьої особи, були направлені листи з повідомленням про поновлення на посаді на виконання судового рішення та необхідність з`явитись до відділу кадрового забезпечення УПП в Дніпропетровській області ДПП, профспілка лист отримали.

Будучи належним чином поінформованим про прийняття судом рішення про поновлення на посаді, відповідач, до місця несення служби не прибув.

За фактом відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин в період з 10.03.2020 по 08.05.2020, наказом ДПП № 401 о/с від 17.06.2020, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), звільнено зі служби в поліції з 17.06.2020.

Позивач стверджує що під час службового розслідування дисциплінарною комісією було вжито всіх можливих заходів, для з`ясування обставин, через які відповідач не виходить на службу, шляхом направлення листів за адресами мешкання та запитів до управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області, які надали можливість встановити факт виїзду останнього з території України.

За період відсутності на службі без поважних причин відповідач отримував грошове забезпечення. Було вплачено: за серпень 2019 року 6 245 грн. 16 коп.; за вересень 2019 року 12 100 грн. 00 коп.; за жовтень 2019 року 12 100 грн. 00 коп.; за листопад 2019 року 8 177 грн. 67 коп.; за грудень 2019 року 2 188 грн. 86 коп; (всього за 2019 рік 40 811 грн. 69 коп.) за березень 2020 року 3 704 грн. 24 коп.; за квітень 2020 року 5 219 грн. 59 коп.; (всього за 2020 рік 8 923 грн. 83 коп). Всього було сплачено 49 735 грн. 52 коп..

Позивач посилається на наступні норми: відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 326 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідачем шляхом вчинення недобросовісних дій та обману (що виразилось у поданні позовної заяви про поновлення на службі, мотивуючи це бажанням проходити службу в поліції, що в подальшому підтверджувалось відповідачем в судових засіданнях; уникненням від контактів з посадовими особами за місцем несення служби після поновлення на посаді; відсутності на службі без поважних причин, що встановлено проведеними службовими розслідуваннями) були безпідставно набуті грошові кошти, які є державною власністю.

Положення ст. 1212 ЦК України встановлюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, враховуючи безпідставність набуття та збереження позивачем грошових коштів у вигляді грошового забезпечення, а також той факт, що таке набуття відбулось внаслідок недобросовісних дій позивача, про які зазначено раніше, останній має зобов`язання повернути позивачеві безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49 735 (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 52 коп.

Також позивач просять стягнути з відповідача нараховані 3% річних та витрати від інфляції за користування відповідачем безпідставно одержаних грошей відповідно до ст. ст. 536, 625, 1214 ЦК України, посилаючись на правові позиції зазначені у постанові ВСУ від 24.01.2006 у справі №14/130, та у постанові ВГСУ від 10.06.2008 у справі №22/249.

Також позивач просять стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп.

08.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в який представник відповідача за ордером адвокат Сидоренко Володимир Вікторович зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки постанова Третього Апеляційного адміністративного суду по справі №0440/5698/18 від 26.06.2019 не виконувалась, в частині поновлення відповідача на службі. Також зазначає, що на адресу ДПП НП України було направлено адвокатський запит від 28.12.2020 за вих. №155 з проханням надати копію наказу про поновлення відповідача на службі та інші документи з питань проходження служби в поліції відповідачем, накази про дисциплінарні стягнення, накази про звільнення та інші за період з 26.06.2019 по день надання відповіді на запит.

Листом від 04.02.2021 за вих. №20аз/1/41/2/02-2021 ДПП НП України надав копії документів, з яких стало відомо що наказом від 16.08.2019 № 626 о/с відповідача поновлено на службі в поліції. Та наказом від 10.01.2020 № 19 ДПП ПН України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції в зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин з 16.08.2019 по 12.12.2019. Наказом від 22.05.2020 № 285 ДПП НП України до відповідача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за відсутність на службі без поважних причин з 10.03.2020 по 08.05 2020. Зазначив що відповідач не міг порушувати службову дисципліну оскільки з наказом його ніхто не ознайомив. Наказом від 17.06.2020 № 401 о/с ДПП НП України відповідача звільнено із служби на підставі наказу № 285 від 22.05.2020. Зазначив що з наказом від 17.06.2020 №401 о/с відповідача ніхто не ознайомив, як і не ознайомлювали з наказом про поновлення на службі в поліції та про допуск до виконанню службових обов`язків.

Щодо правовідносин за набуття грошових коштів без достатньої правової підстави посилався на норми статті 1215ЦК України та висновках викладених у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 справа №6-91цс14; Верховного Суду: від 07.03.2018 справа 517/186/17; від 28.03.2018 справа № 173/166/17; від 03.05.2018 справа № 473/2859/17 від 20.06.2018 справа № 501/2500-15ц.

Одночасно присилається на правову позицію Верховного суду у постанові від 05.03.2018 у справі № 541/1153/17 провадження №61-654св18 зазначивши що тягар доказування наявності розрахункової помилки та не недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Тобто знаючи що відповідач не ознайомився з наказом та фактично не приступив до виконання обов`язків, ДПП НП України добровільно перераховували грошові кошти відповідачу у вигляді заробітної плати. Та звернув увагу суду на статтю 235 КЗпП України з огляду на те що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Належним виконанням рішення слід вважати видання наказу про поновлення на роботі, та рішення вважається виконаним із моменту фактичного допуску працівника до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність такого наказу. Тому вважає доводи позивача викладені в позовній заяві повністю не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

29.04.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначив, що після прийняття рішення суду по справі про поновлення відповідача на службі, належним чином обізнаним про результати розгляду відповідач жодного разу після прийняття рішення не з`явився до місця несення служби, не намагався зв`язатись з керівництвом підрозділу, та не направляв запитів. Тобто не вчинено жодних дій на вирішення питання для відновлення виконання службових обов`язків відповідачем.

Також звернув увагу суду що представник відповідача звернувся до відповідача із запитом лише через півтора роки після ухвалення рішення по справі про поновлення на службі відповідача тобто 27.12.2020. Наведене свідчить про те що дії відповідача носять умисний, свідомий, недобросовісний характер та направлені на отримання грошового забезпечення та на ухилення від вчинення необхідних дій для початку фактичного виконання службових обов`язків на посаді.

Щодо зауважень представника відповідача про відсутність наказу про поновлення на роботі відповідача зазначили що наказ № 626 о/с від 16.08.2019 про скасування пункту наказу про звільнення відповідача зі служби в поліції є тим документом яким відповідача поновлено на службі оскілки є підставою для нарахування виплат грошового забезпечення та скасування наказу про звільнення.

Крім того відповідно до вимог п.4,6 розділу І порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічним умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджену наказом МВС від 06.04.2016 № 260( далі порядок та умови), зазначено що грошове забезпечення спочується поліцейським які призначені на посаду. Тому Позивач не мав свободи розсуду щодо нарахування чи не нарахування грошового забезпечення, та відповідно до п.8 розділу І порядку та умов, під час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Тому позивач вважає що встановивши у визначеному порядку відсутність відповідача на службі без поважних причин позивач набув право на здійснення перерахунку грошового забезпечення, виплаченого за час відсутності відповідача на службі, та зазначає що не має коштів з яких можливо було утримати відповідні суми, такі кошти підлягають стягненню в судовому порядку як набуті безпідставно.

Суд, дослідив матеріали справи оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач з 07 листопада 2015 року по 26 червня 2018 року проходив службу в управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Наказом від 23.06.2018 № 623 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції з 26 червня 2018 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач оскаржив вищезазначений наказ у судовому порядку, ОСОБА_1 поновлено на посаді, рішення по справі 040/5698/18 набрало законної сили 26.06.2019 року.(а.с.28)

На виконання рішення 16.08.2019 ДПП НП України видано наказ 626 о/с яким скасовано пункт наказу про звільнення зі служби в поліції відповідача з 26 червня 2018 року поновлено на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на суму 122529грн. 68 коп. за виключенням обов`язкових податків та зборів.(а.с.30).

На адресу відповідача позивачем направлялись листи з пропозицією прибути до УПП ДПП НП України. (а.с. 30-41)

Позивачем було призначено та проведено в установленому порядку службове розслідування, під час якого вживались заходи для встановлення обставин, невиходу на службу відповідача, шляхом направлення листів за адресами мешкання. Запитами до УІАП ГУНП в Дніпропетровській області, встановлено факт виїзду відповідача з території України.(а.с. 108,109)

Позивач повідомляв відповідача про оновлення на посаді шляхом направлення поштової кореспонденції. У зв`язку не з`явлення відповідача на службу, проведено службове розслідування, яким встановлено що, відповідач 08.08.2019 виїхав з території України через прикордонний пункт перетину в м. Ужгород, 12.10.2019 в`їхав в Україну, а 14.11.2019 знов покинув територію країни. Інформація про перетин державного контролю після 14.11.2019 з метою в`їзду на територію України відсутня.

Відповідач був відсутній на службі починаючи з 26.06.2019 без поважних причин. На службу до управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП не з`являвся, отримуючи при цьому грошове забезпечення. Відповідач отримував грошове забезпечення в сумі 49 735 (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 52 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Вимогами ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у складі поліції функціонують, зокрема, патрульна поліція.

Згідно приписів ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є серед іншого гроші, ст. 326 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, серед іншого грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем були безпідставно набуті грошові кошти.

Положення ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми; надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, враховуючи безпідставність набуття та збереження позивачем грошових коштів у вигляді грошового забезпечення, а також той факт, що таке набуття відбулось внаслідок недобросовісних дій позивача, які виразились в нез`явлення на службу після поновлення на посаді, останній має зобов`язання повернути позивачеві безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49010 грн. 41 коп..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

В п. 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14 роз`яснено, що проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми; підставами для застосування до правовідносин ст. 536 є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Оскільки розмір процентів статтею 536 Цивільного кодексу України не встановлений, він визначається згідно ст. ст. 8, 1048 Цивільного кодексу України на рівні облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховуються проценти.

Факт користування чужими коштами юридично має схожу природу з позикою, якщо в договорі позики сторони не встановили розмір процентів, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. Адже ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність правовідносин полягає в користуванні чужими коштами.

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд України та Вищий господарський суд України при здійсненні перегляду судових рішень у справах зі спорів про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами (постанова ВСУ від 24.01.2006 у справі №14/130, постанова ВГСУ від 10.06.2008 у справі №22/249).

Також ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тож на підставі ст. ст. 536, 1214 Цивільного кодексу України з відповідача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» кн. 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38це11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Також стягненню з відповідача підлягають 3% річних, витрати від інфляції, відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 13357 грн. 52 коп.

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Цивільного кодексу України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Цивільного кодексу України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення проценті в, передбачених ст. 536 Цивільного кодексу України та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цсіЗ).

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним в відзиві на позивну заяву щодо не визнання позовних вимог позивача, оскільки вони не обґрунтовані та жодним чином не підтверджені, зводяться до переоцінки обставин.

Суд вважає вказану позицію відповідача як спосіб його захисту з метою ухилення від відповідальності, не дивлячись на те, що відповідач, не виходячи на роботу без поважних на то причин, отримував грошове забезпечення протягом тривалого часу, будь яких доказів щодо поважності своєї відсутності позивача не повідомив та з 14.11.2019знаходився за кордоном, відповідачем звільнення від 17.06.2020 не оспорювалося, що дає позивачу законне та обґрунтоване право на повернення безпідставно набутих коштів.

Одночасно суд приймає до уваги той факт, що в положення статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, отже в наступний день після винесення судом такого рішення ОСОБА_1 маючи намір продовжувати службу в поліції повинен прибути до місця несення служби, цього не зробив. Твердження про не ознайомлення з відповідними наказами про поновлення на службі відповідачем не можуть бути прийнятими судом оскільки наказ виданий після ухвалення рішення про поновлення на роботі, про яке ОСОБА_1 знав оскільки він та його представник звертались до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Третього апеляційного адміністративного суду для скасування наказу про звільнення на службі, та зобов`язаний з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Данна позиція зазначена у рішенні Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року.

Зазначене дає можливість кваліфікувати як умисне ухиляння від служби або як бажання штучно вчинити дії для не з`явлення на службі для безпідставного набуття коштів.

Одночасно не можуть бути застосовані положення статті 1215ЦК України оскільки не є предметом спору, та відповідачем не оспорювалась розрахункова помилка з боку позивача, після поновлення на службі позивач повинен добровільно здійснювати випалити грошового забезпечення, у зв`язку з поновленням на посаді відповідача.

Також суд не може прийняти посилання представника позивача на судову практику у рішеннях судів вищих інстанцій з огляду на те, що рішення на які містяться посилання стягнення безпідставно набутих грошових коштів в наслідок виплати заробітної плати, однак за зовсім інших обставин.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49735 грн. 52 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 13357 грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп..

Керуючись ст. ст. 536, 625, 1212, 1214, 1215 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, () безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49735 (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 52 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 13357 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят сім гривень) 56 коп.; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його ухвалення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький Районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач: Департамент патрульної поліції - 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Нестеренко