Провадження № 2/760/9258/20
УХВАЛА
про закриття провадження у справі

16 червня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді Зуєвич Л.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України /далі Міноборони/ (03168, м. Київ, просп. Повітрофлоський, 6), про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:
Позов та його обґрунтування
24.12.2020 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява до Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:

- визнати дії посадових осіб Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землекористування земель оборони Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) /у зв`язку з призовом або вступом на військову службу/ неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.02.2020 № 36 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу);

- зобов`язати Міністерство оборони України поновити ОСОБА_1 на роботі шляхом призначення на рівнозначну посаду, з якої було незаконно звільнено, в Міністерстві оборони України або на підприємстві, установі, організації, які входять до сфери управління Міністерства оборони України, що належить до однієї групи оплати праці та прийняти відповідне рішення;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 313 756,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.01.2020 № 17 позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено на посаду офіцера юридичної групи Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

В подальшому, наказом начальника Головного КЕУ ЗС України від 06.02.2020 № 36 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ ЗС України на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом або вступом на військову службу).

Позивач наполягає на тому, що звільнення його з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ ЗС України було незаконним.

Свою позицію обґрунтовує тим, що гарантії, визначені ч. 3 та 4 ст. 119 КЗпП України, є безумовними і зберігаються за працівником упродовж всього строку перебування працівника на військовій службі, або до закінчення особливого періоду. Тобто жодне призупинення/припинення трудових відносин на час перебування на службі не відбувається, а відносини тривають і пролонгуються до закінчення фактичної військової служби (демобілізації чи закінчення військового контракту).

У зв`язку з тим, що позивач вважає, що його було незаконно звільнено з займаної посади, також заявив до стягнення 313 756,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рух справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 14).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.12.2020 суддею Зуєвич Л.Л. прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду у Міністерства оборони України витребувано копію наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 36 від 06.02.2020 та докази підтвердження його вручення позивачеві (а.с. 15-18).

25.01.2021 від Міноборони до Солом`янського районного суду міста Києва на виконання вимог ухвали суду від 31.12.2020 надійшов лист в якому відповідач повідомив, що документи, які витребовує суд, у нього відсутні, водночас, ним зроблено запит до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з метою отримання таких документів (а.с. 28-29).

19.02.2021 від Міноборони до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява, якою на виконання вимог ухвали суду від 31.12.2020 надано копії витребуваних документів (а.с. 47-55).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/).

Відзив на позов та його обґрунтування
27.01.2021 від Міноборони до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 34-36), в якому відповідач, зокрема, зазначає, що позов є необґрунтованим та недоведеним, таким, що поданий з пропуском процесуальних строків, передбачених для даної категорії справ, без відповідної заяви (клопотання) та обґрунтування причин пропуску строку для звернення до суду таким.

Також звертається увага на те, що позов поданий з порушенням правил предметної юрисдикції (підсудності) судів, встановлену ЦПК України та КАС України.

Відповідач наголошує на тому, що позивач в позовній заяві жодним чином не довів і не обґрунтував власну позицію, чому саме Міноборони повинно бути єдиним відповідачем в даній справі, в чому полягає протиправність дій Міноборони щодо законності або незаконності звільнення позивача з державної служби, порядку виплати вимушеного прогулу, відсутні посилання та обґрунтування застосування ч. 3 ст. 81 ЦПК України.

Заява позивача про закриття провадження у справі
15.02.2021 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява про закриття провадження у справі (а.с. 46), в якій позивач ставить на розсуд суду питання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа ймовірно не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Фактичні обставини, встановлені судом
Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 ОСОБА_1 прийнято за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділу будівництва житла із залученням не бюджетних коштів управління будівництва та придбання житла на підставі наказу НГКЕУ від 09.01.2018 № 8, з прийняттям присяги державного службовця, що підтверджується відомостями про роботу зазначеними в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

В подальшому згідно відомостей про роботу зазначених в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 (а.с. 6):

- 24.01.2018 ОСОБА_1 переведено за згодою на посаду головного спеціаліста відділу розробки документації із землеустрою управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ ЗС України на підставі наказу НГКЕУ від 23.01.2018;

- 09.03.2018 присвоєно 9 ранг державного службовця на підставі наказу НГКЕУ від 12.03.2018;

- 02.04.2018 ОСОБА_1 за згодою переведено на посаду головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони на підставі наказу НГКЕУ від 02.04.2018 № 76;

- 10.02.2020 припинено державну службу та звільнено з роботи відповідно до п.3 ст. 36 Закону України «Про державну службу» та п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом або вступом на військову службу.

Згідно з п. 2 наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.02.2020 № 36 вирішено припинити державну службу та звільнити 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони, відповідно до п. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу» та п. 3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку із прийняттям на військову службу). Підстава: заява ОСОБА_1 (а.с. 49-52).

Відповідно до Витягу із наказу директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.01.2020 № 17 з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 вирішено укласти контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 роки та прийняти його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зарахувати до списків особового складу Збройних Сил України, присвоїти особистий номер та призначити офіцером юридичної групи західного територіального КЕВ управління (а.с. 7).

29.01.2020 між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (а.с. 8-9)

Мотиви, з яких виходив суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» (тут і далі в редакції чинній на момент звільнення) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про державну службу» особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

За змістом п. В ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами на яких поширюється дія цього закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.

Разом з тим, суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 428/12596/16-ц (провадження № 14-344цс18) зазначила, що під час вирішення питання, чи займала посаду, яка відноситься до посади державного службовця, судам необхідно з`ясувати, чи подавав він декларацію до зарахування на посаду, чи приймав відповідну присягу, чи мав право на присвоєння спеціального звання чи рангу державного службовця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 333/298/16-ц зазначено, що проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/190/18 (провадження № 11-1396апп18), від 07.11.2018 у справі № 428/12596/16-ц (провадження № 14-344цс18), від 13.03.2019 у справі № 766/6027/18 (провадження № 14-8цс19), 20.03.2019 у справа № 826/11367/16 (провадження № 11-1324апп18), 13.03.2019 у справі № 761/27364/17 (провадження № 14-21цс19) висловлено правову позицію про те, що за правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов`язані з проходженням публічної служби. Ці спори можуть стосуватися як порядку проходження такої служби, до якого включається і виплата заробітної плати, так і пов`язані зі звільненням з публічної служби, до яких належать і спори про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, невиплати індексації та інше.

Висновки суду
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на державну службу у 10.01.2018 з прийняттям присяги державного службовця, в подальшому з присвоєнням 9 рангу державного службовця та звільнений з посади державного службовця, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується відомостями про роботу у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

На підставі наведеного, судом встановлено, що позивач на момент звільнення обіймав посаду, яка відносилася до публічної служби.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що позивач обіймав посаду головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ України та у розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України перебував на публічній службі, суд приходить висновку, про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу , суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи та наявні у справі матеріали справи, суд приходить висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі носять публічно-правовий характер, а тому справа підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку з чим дана цивільна справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 255 ЦПК України.

З огляду на наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 256, 259-261, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, закрити, роз`яснивши право на звернення з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання /ч. 2 ст. 261 ЦПК України/.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич