Справа № 134/54/21
Провадження № 22-ц/801/1169/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 рокуСправа № 134/54/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року, ухвалене суддею Крижопільського районного суду Вінницької області Зарічанським В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи на меті отримати банківські послуги, підписав заяву від 25.05.2011. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8500,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Отже, між сторонами укладений договір, за яким у них виникли обов`язки: у кредитора - інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки за картковим рахункам на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9. договору; у позичальника - отримувати виписки про стан і здійснення операції за картковим рахункам (пункт 1.1.2.3.). Згідно з пунктом 1.1.5.2. договору неотримання чи несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за Договором.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2020 становить 10 343,58 гривень, з яких: 7880,31 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 2463,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7880,31 грн.. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В іншій частині просить рішення залишити без змін.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту є помилковим, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис позичальника у яких не потрібен. При цьому суд першої інстанції не дослідив належним чином докази у справі, а саме довідку про умови кредитування, яка підписана відповідачем, у якій погоджено тип картки, кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

До Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк», подані представником Роєм В.Л., в яких представник просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7880,31 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2011 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.14). Підписавши анкету-заяву відповідач погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 2,5%.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами (а.с. 14); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 16-49); розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-11); довідку про умови кредитування (а.с. 15); виписку по картковому рахунку(а.с. 50-56); довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 12) та довідку про видані картки (а.с. 13).

Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції, відмовляючи в частині стягнення заборгованості за відсотками дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено із матеріалів справи, довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 2,5% в місяць (30 % річних) (а.с. 15).

Позивач просив стягнути з відповідача 2463,27 грн -заборгованості за простроченими відсотками, нарахованих у відповідності до умов підписаної ОСОБА_1 довідки.

Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що при нарахуванні відсотків банком застосовувалася різна процента ставка, а саме: 2,9 % на місяць (34,8% річних); 3,4 % на місяць (40,8% річних); 3,5 % на місяць (42% річних); 3,6 % на місяць (43,2% річних) та 7 % на місяць (84% річних), замість 2,5 % на місяць (30% річних), яка не погоджувалася сторонами (а. с. 4-11).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено поза увагою довідку про умови кредитування.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст.1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

З матеріалів справи слідує, що позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою, повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки та прийняття/неприйняття позичальником пропозиції кредитора, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 2,5% в місяць (30 % річних).

Враховуючи викладені обставини позивачем в односторонньому порядку, всупереч вказаним вимогам закону, застосовано відсоткову ставку в збільшеному розмірі, що є незаконним, а тому вимоги позову щодо стягнення заборгованості по процентам в розмірі, в якому просить банк, не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах договору та закону, отже є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості наведення судом власного розрахунку заборгованості, не приймаються судом до уваги, оскільки з наданого банком розрахунку слідує, що розмір тіла кредиту часто змінювався та не був сталим, а тому суд, який не є фахівцем в галузі фінансів і за відсутності у суду електронної програми, за якою банк здійснює свої розрахунки, позбавлений можливості самостійно порахувати суму процентів, виходячи із погодженої сторонами процентної ставки (2,5%).

За вказаних обставин суд позбавлений можливості встановити дійсну заборгованість відповідача за відсотками, яка підлягає стягненню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками не підлягають задоволенню, виходячи з не доведення банком, в порушенням вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, розміру заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало