Справа № 755/7068/20
"10" лютого 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,
ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, про стягнення з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 120 232,87 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі 1600,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи (дослідження), моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень, та судовий збір.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 квітня 2019 року приблизна о 15 год. 10 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. Бальзака, поблизу будинку № 79, зі сторони вул. М. Цвєтаєвої в напрямку вул. Будищанської, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху автомобіля, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого втратив керування та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, пересікши при цьому дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху України, де в цей час назустріч йому рухався автомобіль «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажира перебував ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті чого пасажир ОСОБА_4 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової та хребтової травми у вигляді стругу головного мозку, косого перелому остистого відростка тіла 5-го шийного хребця, саден голови, обличчя (підборіддя), яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 доби. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року по справі №754/8292/19 ОСОБА_2 звільнено від кримінально відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження відносно останнього за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, закрито. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, у встановленому чинним законодавством порядку, була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу АО/0075437 від 22 березня 2019 року. Станом на 22 жовтня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 гривень. З метою визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , при дорожньо-транспортної пригоди, була замовлена та проведена суб`єктом оціночної діяльності незалежна оцінка. Згідно Звіту № 32/82.05.19 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість збитку складає 240 632,87 гривень. Оскільки вартість відновлюваного ремонту автомобіля була вища ніж вартість самого автомобіля та розмір збитків становить ринковій вартості автомобіля при тому, що ремонт автомобіля був економічно недоцільним, тому позивач вимушений був продати залишки свого автомобіля за 22 000,00 гривень. Таким чином, розмір збитків автомобіля «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням витрат на проведення експертизи (дослідження), отриманого страхового відшкодування та вартості проданих залишків становить 120 232,87 гривень, що підлягають стягненню з відповідача. Крім того в результаті дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженого майна позивача була заподіяна моральна шкода, оскільки після дорожньо-транспортного пригоди автомобіль перебував у стані не придатному для користування як для роботи так і в повсякденному житті, виходячи зі ступеню моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль направлених на відшкодування завданої шкоди, пов`язаних із необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, а також душевних страждань, яких позивач, яка фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та знищення майна, із урахуванням вимог розумності та справедливості позивач оцінює розмір маральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень.
03 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
04 грудня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
17 грудня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілим, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України закрито.
Відповідно до мотивувальної частини ухвали, судом встановлено, що 11 квітня 2019 року приблизна о 15 год. 10 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. Бальзака, поблизу будинку № 79, зі сторони вул. М. Цвєтаєвої в напрямку вул. Будищанської, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху автомобіля, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого втратив керування та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, пересікши при цьому дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху України, де в цей час назустріч йому рухався автомобіль «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажира перебував ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті чого пасажир ОСОБА_4 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової та хребтової травми у вигляді стругу головного мозку, косого перелому остистого відростка тіла 5-го шийного хребця, саден голови, обличчя (підборіддя), яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 доби.
Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року не скасована та набрала законної сили в установленому законом порядку.
За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частини третьої статті 244 Цивільного Кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 237 Цивільного кодексу України, встановлено, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Тобто, нормативне визначення цивільно-правового інституту представництва (в тому числі довіреності) не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується.

Оформлюючи «генеральну довіреність» на автомобіль, особа набуває тільки право користування автомобілем або право розпорядження ним, але ніяк не право власності. При «продажу» автомобіля шляхом видачі «генеральної довіреності» переходу права власності, як такого, не відбувається і тому власником автомобіля залишається «продавець».

21 травня 2019 року ОСОБА_1 видано довіреність на ім`я ОСОБА_5 з визначенням обсягом повноважень, а саме: користування (експлуатації) транспортним засобом «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , представляти інтереси в органах нотаріату, судах, комісійних магазинах, сервісних центрах МВС, поліції, комісіях, в банківських установах, митних органах, страхових компаніях або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форми власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням транспортного засобу, його переобладнанням, зміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей, ремонтом, проходження державного технічного огляду: визначати на власний розсуд місце стоянки транспортного засобу, при необхідності зняти з обліку та поставити транспортний засіб на облік; перереєстровувати, одержати транзитні номери та тимчасовий реєстраційний талон; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, в тому числі про сімейний стан, заяву про належність відчуження майна на праві особистої приватної власності, про продаж протягом звітного податкового руху першого або другого на наступних об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера та Витяг з Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України тощо, подавати заяви до страхових компаній, Моторного (транспортного) страхового бюро України, отримувати Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дублікат реєстраційного документа на транспортний засіб у випадку його втрати, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для участі в міжнародному русі, укладати та підписувати від імені власника договори цивільно-правового характеру, договори купівлі-продажу, договори найму (оренди), та договори про внесення змін до вищевказаних договорів, розривати укладені договори, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, довідки-рахунку, одержувати та сплачувати по таким договорам грошові суми за довіреністю, сплачувати податки та збори за такими договорами, страхувати транспортний засіб, тощо.
Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу засобом «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди , застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу №АО0075437 від 22 березня 2019 року.
21 жовтня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 укладено Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідно розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , складає 100 000,00 гривень.
22 жовтня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» здійснено ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 гривень.
10 травня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 , складено ФОП « ОСОБА_6 » Звіт №32/82.05.19 про оцінку вартості матеріального збитку, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого пошкодження на дату оцінки транспортного засобу складає: 240 632,87 гривень.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тільки за таким правочином відбувається перехід права власності на майно.
Договір купівлі-продажу авто - угода, яка укладається в двосторонньому порядку, а його предметом є транспортний засіб (ТЗ). Згідно з юридичним договором, у власність покупця ТЗ передається від продавця за умови сплати встановленої грошової суми.
12 червня 2019 року між ТОВ «АВТОФОРТУНА» та ОСОБА_1 , укладено Договір комісії № 9675, відповідно до якого, належним виконанням комісаріатом своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення комісіонером правочину (укладання договорів купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим договором, зазначенні обов`язки комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним правочином. Договір, відповідно до якого комісіонер продає третім особам транспортний засіб, не підлягає узгодженню та візуванню комітетом.
12 червня 2019 року між ТОВ «АВТОФОРТУНА» та покупцем укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобі, на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка: Mercedes-Benz, модель: 320 седан В, колір: чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак: НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 01 лютого 2019 року.
Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до підпункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил
ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Правова позиція викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18),від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

В постанові Верховного суду від 25 березня 2019 року у цивільній справі №591/3152/16-ц, зазначено, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.
При цьому в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі №753/19288/14-ц, Верховний Суд також зазначив, що «...у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, шо понесла відповідні витрати».
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , та їх розміру.
Суд критично оцінює посилання представника позивача адвоката Чигринова Антона Вячеславовича, як доказ, підтвердження розміру завданих збитків, Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №32/82.05.19 складений ФОП « ОСОБА_6 » від 10 травня 2019 року, оскільки розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц (провадження №61-9687св18)
Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, в межах заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтвердили вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт транспортного засобу «Mercedes-Benz 320», д.н.з. НОМЕР_2 , після виплати страхового відшкодування та відновлення транспортного засобу.
Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 50 000,00 грн, є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач, на підтвердження заявлених вимог в цій частині посилається лише на сам факт моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль направлених на відшкодування завданої шкоди позивачу, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача після дорожньо-транспортної пригоди, інші фактори, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано, протягом розгляду справи судом неодноразово роз`яснювалось позивачу право надати докази та скористатись правом заявити клопотання про їх витребування, однак сторона позивача обмежилась доказами, які долучено до позовної заяви.

В частині стягнення на користь позивача витрат на оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 1 600,00 гривень, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки даний звіт не є визначальним доказом розміру завданих збитків, та не брався як основу при вирішенні питання про реальну вартість витрачених матеріалів і проведених робіт.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Враховуючи наведене та керуючись 6, 11, 22, 237, 244, 509, 627, 628, 638, 979, 988, 1166, 1168, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 133, 137, 141, 264 - 265, 274, 279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
у х в а л и в:
Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати на проведення експертизи (дослідження) та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: