Справа № 583/2060/21
05 липня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого Плотникової Н.Б.
при секретарі Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,
25.05.2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в якому просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивують тим, що позивачам на праві приватної власності відповідно до свідоцтв про право на спадщину належить по Ѕ частині домоволодіння по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований, але не проживає з 12.11.2020 р. колишній співмешканець померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Відповідач не проживає у вказаному будинку з 12.11.2020 р., не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальним послугами, не несе витрат по утриманню цього житлового приміщення. У зв`язку з реєстрацією відповідача у вказаному житловому будинку позивачі не можуть в повній мірі розпоряджатися своїм житловим будинком, тому просять позов задовольнити.
Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Також позивачі пояснили, що відповідач співмешкав з померлою ОСОБА_4 , а після її смерті відповідач 12.11.2020 р. зібрав свої речі та поїхав з будинку. З того часу відповідач до будинку не приходив.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину від 13.04.2021р. після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-16).
Встановлено, що в даному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_3 - співмешканець померлої ОСОБА_4 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 17-18).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивачів, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком позивачів, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачами та відповідачем договору найму належного позивачам житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі).
Встановлено також, що з 12.11.2020 р. ОСОБА_3 не проживає в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КК «Східний» № 103 від 27.04.2021 р., актом про не проживання особи за місцем реєстрації (а.с. 9, 19).
Дана обставина також підтверджується показами свідка ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 - це співмешканець померлої ОСОБА_4 , з листопада 2020 р. і по даний час він не проживає у будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не довів наявності у нього правових підстав володіння чи користування будинком позивачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивачів, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком позивачів, більше шести місяців без поважних причин відповідач був відсутній і не проживає у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , а тому втратив право користування даним житлом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачам у здійсненні ними свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, 72, 156 ЖК України, керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова