Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Мушкета О. О.,

за участю секретаря судового засідання Дарменко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполь від 12.05.2011 року за нею, визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований у «Маріупольському бюро технічної інвентаризації» 07.07.2011 року за № 30543882.

Рішенням Сартанської селищної ради від 15.06.2011 року будинку присвоєна нова поштова адреса з номером 119/1.

26.03.2014 року вона надала дозвіл зареєструвати неповнолітнього племінника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по вищевказаній адресі, де він значиться по теперішній час.

Однак, в 2015 році ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю виїхали до Російської Федерації, де мешкають по теперішній час, що підтверджується копіями довідки з вищого навчального закладу, довіреності, паспорту, вид на проживання, тощо.

На теперішній час ОСОБА_2 вже став повнолітнім та має сам добровільно обирати місце проживання та реєстрації. При цьому, після закінчення ВНЗ ОСОБА_2 залишився проживати у Російській Федерації, отримав тимчасову реєстрацію, вид на проживання та з телефонної розмови їй стало відомо, що він не збирається повертатися до України.

Відповідач протягом 5 років проживає за межами країни, ніяких засобів щодо утримання житлового помешкання не приймає. За весь час відсутності (5 років) не цікавився можливістю вселитися, що свідчить про добровільну відмову від користування будинком АДРЕСА_2 . В будинку відсутні речі Відповідача.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, визнав заявлені до нього позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття.

Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав виданого 07.07.2011 року МКП «Маріупольське БТІ», житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в розмірі 1/1 частка, на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.05.2011 року №2-1215/11.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115718715 від 28.02.2018 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в розмірі 1/1 частка.

Згідно довідці 82№1358623 виданої УФКС Росії по Московській області 27.12.2017 року ОСОБА_2 надано вид на проживання, як іноземному громадянину на території Російської федерації до 27.12.2022 року.

Як стверджується матеріалами справи відповідач в зазначеному будинку не проживає, будь-яких витрат по його утриманню не несе, зв`язок з відповідачем підтримує та не заперечує проти зняття його з реєстрації в зазначеному будинку.

Згідно статті 317ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права щодо розпорядження житлом, більше п`яти років проживає поза межами України та не має намі повертатись до зареєстрованого місця проживання.

Оскільки відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад 5 років, законних підстав на збереження за ними житла не має, ніяких обов`язків щодо утримання будинку не несе, він втратив право користування жилою площею в даному будинку та в порядку ст.405 ч.2 ЦК України підлягає до визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягають зняттю з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст.12,81,142,263-265,273 ЦПК України, на підставі ст. ст.319,321,405 ЦК України, ст.ст.71,167, ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньо до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Мушкет