У х в а л а

06 липня 2021 року

м. Київ

справа № 569/1945/20

провадження № 61-10778 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут», третя особа - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання дій протиправними, зобов`язання списати заборгованість та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської областііз позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» (далі - ТОВ «Рівнегаз збут»), третя особа - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз»), в якому просила визнати протиправними дії ТОВ «Рівнегаз збут» щодо нарахування на особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на жовтень 2019 року заборгованості за газопостачання в розмірі 2 168,19 грн; зобов`язати ТОВ «Рівнегаз збут» списати з її особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за газопостачання у сумі 2 168,19 грн, яка виникла станом на жовтень 2019 року; стягнути із ТОВ «Рівнегаз збут» на її користь 10 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано ТОВ «Рівнегаз збут» перерахувати по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за газопостачання з врахуванням проведеної оплати по квитанціях про оплату за природний газ за період з січня 2018 року по жовтень 2019 року; відмовлено у задоволенні вимог щодо визнання дій протиправними, зобов`язання списати заборгованість та про стягнення моральної шкоди.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Рівнегаз збут» задоволено; скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року в частині зобов`язання ТОВ «Рівнегаз збут» перерахувати по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за газопостачання з врахуванням проведеної оплати по квитанціях про оплату за природний газ за період з січня 2018 року по жовтень 2019 року; у решті рішення суду залишено без змін.

25 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є визнання протиправними дій щодо нарахування заборгованості за газопостачання в розмірі 2 168,19 грн, зобов`язання списати з особового рахунку вищезазначену заборгованість, стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ціна позову в даній справі становить 12 168,19 грн (2 168,19+10 000,00), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00 грн).

Верховний Суд урахував ціну, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена в постановах від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц, від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції встановлено різні фактичні обставини у справах.

Наведені заявником у касаційній скарзі інші аргументи суд вважає безпідставними, оскільки вони є виключно її суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції та які не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут», третя особа - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання дій протиправними, зобов`язання списати заборгованість та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук