Справа № 263/2362/21
Провадження № 4-с/263/18/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу адвоката Краснової Інни Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову про відкриття виконавчого провадження та інші дії приватного виконавця, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексій Вікторович, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Краснова І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила: визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 64286017 від 27 січня 2021 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В.; визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 27 січня 2021 року у даному виконавчому провадженні; визнати неправомірною та скасувати постанови про арешт коштів боржника від 27 січня 2021 року та від 02 лютого 2021 року у цьому ж провадженні.

Вимог скарги мотивовані тим, що 27 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. винесена постанову про відкриття виконавчого провадження № 64286017 за виконавчим листом № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 у розмірі 1 245 322 грн. 38 коп. Також цього дня приватним виконавцем винесені постанови про арешт майна ОСОБА_1 та грошових коштів, а також 02 лютого 2021 року винесено постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника.

Заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання після його повернення стягувачу у 2016 році. Так, 20 вересня 2010 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 2-2988, яким задовольнив вимоги ПАТ «ПУМБ» та стягнув солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 у розмірі 1 245 322 грн. 38 коп. 19 липня 2011 року судом виданий виконавчий лист № 2-2988/10 від 20 вересня 2010 року. Строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року до виконання 25 травня 2012 року. До заяви про відкриття виконавчого провадження стягувач додав виконавчий лист № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року, з якого заявнику стало відомо, що 03 липня 2013 року зроблено відмітку на оригіналі виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, згідно з п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції станом на 09 червня 2013 року. 29 вересня 2015 року державним виконавцем Жовтневого районного відділу державної виконавчої служби Хараджа О.С. зроблено відмітку на оригіналі виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби згідно з п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції станом на 06 червня 2015 року. 04 лютого 2016 року Головним державним виконавцем Приморського районного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь зроблено відмітку на оригіналі виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року про винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції станом на 28 грудня 2015 року. Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу, строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на той час складав один рік. 28 грудня 2020 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполь Хартахай М.В. зроблено відмітку на оригіналі виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року про повернення виконавчого документа за письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 11 січня 2021 року АТ «ПУМБ» направило до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. заяву про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа № 2-2988/10 від 19 липня 2011 року. Заявник вважає, що виконавче провадження відкрито неправомірно, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання сплив 04 лютого 2019 року. Посилаючись на указані обставини, положення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 5, 13, 18, 19, 26, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 22, 23, 24, 26, 49 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження», в різних редакціях, ст. ст. 447, 449 ЦПК України, заявник просив вимоги скарги задовольнити.

Заявником, через свого представника адвоката Краснову І.О., доповнено скаргу, в якій заявник вказує, що заява про примусове виконання рішення від 11 січня 2021 року № КНО-61.1.314/2 не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень та Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у заяві указано про видачу виконавчого листа 19 липня 2011 року, хоча такий виданий 20 вересня 2010 року, а також у заяві не зазначені відомості про повторне звернення з виконавчим листом.

Не погоджуючись із вимогами скарги, АТ «ПУМБ», через свого представника адвоката Маштакова С.А., подало заперечення на скаргу, в яких вказує, що Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області саме 19 липня 2011 року виданий виконавчий лист у справі № 2-2988/10, який і було спрямовано на виконання до приватного виконавця. Боржником зазначено, що виконавче провадження відкрито неправомірно та йому нічого не відомо про видачу виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 липня 2011 року. Однак необізнаність боржника про видачу виконавчого листа не є законодавчою підставою для неможливості відкриття виконавчого провадження. Посилання заявника на п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень безпідставні, оскільки стосуються подання заяви про примусове виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа. Виконавчий лист неодноразово пред`являвся на примусове виконання та жодних порушень законодавства при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 64286017 приватним виконавцем не допущено. Посилаючись на указані обставини, представник банку просив відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Краснова І.О. до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Представник АТ «ПУМБ» адвокат Маштаков С.А. до судового засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій просив відмовити в її задоволенні.

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом скарги за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Рух скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2021 року прийнято скаргу до провадження.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 259, 260, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 вересня 2010 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволений, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 у розмірі 1 245 322 грн. 38 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

19 липня 2011 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя виданий виконавчий лист № 2-2988/10 від 20 вересня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 6572808 та договором поруки від 27 червня 2008 року № 6593431 у розмірі 1 245 322 грн. 38 коп.

Даний виконавчий лист містить відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення:

03 липня 2013 року повернення за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

24 вересня 2015 року повернення за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

04 червня 2016 року постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження;

28 грудня 2020 року п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представником стягувача долучені постанови державних виконавців з виконання виконавчого листа № 2-2988/10, з яких вбачається наступне:

29 серпня 2011 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 28405722 з виконання виконавчого листа № 2988/10;

03 липня 2013 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 28405722 з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції станом на 03 липня 2013 року, тобто у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

24 липня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 46987391 з виконання виконавчого листа № 2-2988/10;

24 вересня 2015 року постановою державного виконавця закінчене виконавче провадження № 46987391 з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції станом на 24 вересня 2015 року, тобто у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50125806 з виконання виконавчого листа № 2-2988/10;

30 листопада 2018 року постановою державного виконавця виконавчий лист № 2-2988/10 повернутий стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

28 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61411509;

28 грудня 2020 року постановою державного виконавця виконавчий лист № 2-2988/10 повернутий стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», тобто стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

11 січня 2021 року АТ «ПУМБ», через свого представника адвоката Маштакова С.А., подало до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненку О.В. заяву про примусове виконання даного рішення суду.

27 січня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. відкрив виконавче провадження № 64286017 та цього ж дня постановою наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 та його коштів.

Також, 02 лютого 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 .

У справі спірним є питання дотримання стягувачем строків для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання приватного виконавця та відповідно перевірки дотримання цих строків приватним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження № 64286017, як наслідок законність винесення постанов про арешт майна та коштів боржника.

Мотиви суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (що діяв на момент видачі виконавчого листа), так і Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно - правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606 «Про виконавче провадження», який був чинний на момент видачі виконавчого листа № 2-2988/10 та статті 19 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження», чинного на сьогодні, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі виконавчого листа № 2-2988/10 були встановлені статтею 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавчий документ виконавчий лист, може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 вересня 2010 року в справі № 2-2988/10 набрало законної сили 24 травня 2011 року. Отже, строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2988/10 до виконання був встановлений до 25 травня 2012 року.

Вперше стягувачем пред`явлено зазначений виконавчий лист до виконання в Приморський ВДВС Маріупольського МУЮ 25 серпня 2011 року, тобто в межах річного строку.

На даному виконавчому документі має місце відмітка про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» - 03 липня 2013 року.

Таким чином, виконавчий лист за № 2-2988/10, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, вперше був пред`явлений до виконання в строки передбачені законом та виконавче провадження закінчено внаслідок направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У частині третій статті 23 наведеного Закону зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є 03 липня 2014 року.

17 липня 2013 року стягувач подав до Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ повторно виконавчий документ, тобто в строки передбачені законом.

За аналогічних підстав (п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV) 25 вересня 2015 року виконавче провадження закінчене та виконавчий лист повернутий стягувачу.

Таким чином, у силу вимог ст. 23 Закону № 606-XIV строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є 24 вересня 2016 року.

10 лютого 2016 року стягувач подав до Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ повторно виконавчий документ, тобто в строки передбачені законом.

30 листопада 2018 року виконавче провадження закінчене та виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження», з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із неможливістю виконання рішення строк пред`явлення такого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є 30 листопада 2019 року.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, яким встановлено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки.

Відповідно до частини п`ятої розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом, тобто протягом 3-х років.

Таким чином з моменту повернення виконавчого документу стягувачу 30 листопада 2018 року він міг бути пред`явлений до виконання стягувачем до 30 листопада 2021 року.

АТ «ПУМБ» в четверте пред`явило виконавчий лист № 2-2988/10 до виконання 28 лютого 2020 року та 28 грудня 2020 року він повернутий стягувачу, однак дані дії вчинені у межах строків, визначених у ст. 11 наведеного Закону.

Як вбачається із матеріалів справи АТ «ПУМБ» в п`яте пред`явило виконавчий лист № 2-2988/10 до виконання 11 січня 2021 року. Приватним виконавцем Літвиненко О.В. виконавче провадження відкрито 27 січня 2021 року, тобто до закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який передбачений діючим нині Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, суд приходить до висновку про те, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Літвиненко О.В. діяв у відповідності до вимог чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції, а тому підстав вважати, що його дії були неправомірними немає.

У рішенні у справі «Савіцький проти України», № 38773/05, від 26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07, від 05 липня 2012 року Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, «inter alia» (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

На підставі викладеного cуд, дійшов висновку, що приватним виконавцем при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2021 року № 64286017 не було допущено порушень строків для відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим відсутні підставі для її скасування з наведених заявником підстав.

Заявник вказує, що наслідком відкриття виконавчих проваджень є арешти майна боржника та арешт коштів боржника, з чим він фактично не погоджується.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем у межах строків, передбачених ст. 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших підстав для ревізії постанов про накладення арешту на майно та кошти боржника заявник не наводить, суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування і цих постанов.

За таких обставин, доводи адвоката Краснової І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , викладені у скарзі на постанови приватного виконавця щодо порушення ст. ст. 11, 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», ст. ст. 22, 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 448 ЦПК України під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 64286017 не знайшли свого правового підтвердження. Керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 11, 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», ст. ст. Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 448 ЦПК України, положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката Краснової Інни Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову про відкриття виконавчого провадження та інші дії приватного виконавця, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексій Вікторович, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду виготовлений 18 червня 2021 року.

Суддя О.М. Музика