ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/740/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2584/20 Категорія: 308000000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 є наймачем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Черкаська ТЕЦ надає відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач належним чином не виконує свої обов`язки як споживач, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого за період з квітня 2014 року по січень 2020 року виникла заборгованість у сумі 30228,73 гривні, яку позивач разом із інфляційними втратами в сумі 13943,52 гривень, трьома відсотками річних в сумі 2852,40 гривень та судовим збором просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за спожиту теплову енергію, що утворилась за період з 01 квітня 2014 року по 01 лютого 2020 року у сумі 30228, 73 грн, інфляційній втрати 13943,52 грн, три відсотка річних 2852, 65 грн, а всього 47024,65 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» судовий збір в сумі 2102 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає Черкаська ТЕЦ, заперечень проти позову та доказів, які б обґрунтовували такі заперечення, відповідач до суду не подавала. Тому суд вважав доведеними позовні вимоги та задовольнив їх у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає Черкаська ТЕЦ, є хибними, оскільки майже з періоду виникнення заборгованості по оплаті за ці послуги, а саме: з 15 липня 2014 року і на день звернення до апеляційного суду зі скаргою, відповідач у зв`язку із перешкоджаннями в користуванні належною їй кімнатою, житловою площею 11.5 кв.м., за якою закріплено особовий рахунок НОМЕР_1 , не проживає та, відповідно, житлово-комунальні послуги, що стали предметом спору, не споживає.

Також із посиланням на положення статей 261, 267 ЦК України вказує, що позивач знав про порушення свого права, однак, звернувся до суду за його захистом після спливу строку позовної давності.

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» подало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якій вказує, що неодноразово надавала позивачу довідки про своє проживання без реєстрації в АДРЕСА_2 , з 15 липня 2014 року по теперішній час. Однак позивач не взяв до уваги довідку про проживання ОСОБА_1 за іншою адресою та не зробив перерахунок у квітні 2017 року та у вересні 2017 року з відшкодування оплати за гарячу воду і бухгалтерія з розрахункового рахунку Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» не повернула 150 грн за гарячу воду субсидії.

Заслухавши пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що позивач надає послуги з централізованого теплопостачання та гарячої води квартири АДРЕСА_3 .

Місце проживання відповідачки ОСОБА_1 зареєстроване у вказаній квартирі, що підтверджується листом Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 25373-01-10 від 22 листопада 2019 року.

Наказом КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 18 грудня 2013 року №308, змінено договір найму трикімнатної квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 38,8 кв.м, відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області №22-ц/793/2780/2013 від 06 листопада 2013 року, розділено особовий рахунок НОМЕР_2 на 40836056 житловою площею 27,3 кв.м та 40836073 житловою площею 11,5 кв.м. Особовий рахунок НОМЕР_1 закріплено за ОСОБА_1 , 172 рн., яка проживає та зареєстрована за вказаною адресою.

Стягнення відповідної суми боргу та нарахованих на неї інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України є предметом спору в цій справі.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Також згідно частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивач у справі довів факт надання ним у квартирі відповідача комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачем не спростовано. Однак за надані послуги відповідач, як споживач, у встановленому порядку не розрахувався, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.

У відповідача, як споживача таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений частиною 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка з 15 липня 2014 року і на день звернення до апеляційного суду зі скаргою, у зв`язку із перешкоджаннями в користуванні належною їй кімнатою, житловою площею 11.5 кв.м., за якою закріплено особовий рахунок НОМЕР_1 , не проживає та, відповідно, житлово-комунальні послуги, що стали предметом спору, не споживає.

Так, ОСОБА_1 є споживачем послуг, наданих позивачем, а позивачем були надані послуги з теплопостачання вказаної квартири у повному обсязі, оскільки доказів іншого не встановлено.

Обставини щодо перешкоджання відповідачці у проживанні у належній їй кімнаті іншою особою, не впливають на правовідносини, що виникли між сторонами справи та не є підставою для відмови у стягненні заборгованості зі сплати послуг за надані житлово-комунальні послуги.

Особовий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а тому вона є належним відповідачем у справі.

Посилання скаржниці на необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності також є безпідставним.

Так, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати послуг, наданих позивачем, за особовим рахунком № НОМЕР_1 , та пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, строк позовної давності перервався у квітні 2017 року, у зв`язку зі сплатою за квітень 2017 року 20 грн за послуги з опалення квартири та 10 грн за послуги з гарячого водопостачання, а також перерахуванням в рахунок оплати вищевказаних послуг субсидії в розмірі 1 331 гривня 49 копійок, яка надається особам при наявності заяви на її отримання (а.с. 5). Вказані обставини відповідачкою не спростовані та не заперечувались.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача у справі заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та нарахованих на неї у порядку статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді

Повний текст постанови складений 26 травня 2021 року