Справа № 524/8503/20
Провадження №2/524/1334/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області у якому просить визнати за нею право власності на цегляний гараж забудови 1989 року, площею 23,3 кв.м. з підвалами площею 9,2 кв.м. та 14,8 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м., розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , ГК-6, кадастровий номер :06:003:1049.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 21.11.1985 року № 799 створено автокооператив «Енергетик-2» з будівництва та експлуатації гаражів для зберігання особистого транспорту на 20 машиномісць по АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 06.02.1986 року № 120 дозволено кооперативу проектування та будівництво гаражів на 20 машиномісць на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та зобов`язано правління кооперативу в шестимісячний термін оформити необхідну проектно-кошторисну документацію на будівництво гаражів та на відвід земельної ділянки. Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 19.02.1987 року № 121 кооперативу виділено земельну ділянку площею 0,165 га та дозволено на ній будівництво 20 боксових гаражів. Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 28.09.1989 року № 813 затверджено протокол загальних зборів членів гаражного кооперативу «Енергетик-2» від 14.09.1090 року про прийняття нових членів кооперативу, серед яких ОСОБА_2 . Останній в 1989 році в складі блоку гаражних боксів на АДРЕСА_1 побудував за власні кошти цегляний гараж, площею 23,3 кв.м. з підвалами площею 9,2 кв.м. та 14,8 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Після будівництва гараж в експлуатацію не вводився, оскільки законодавством в той час цього не передбачалося.

У 2002 році, після смерті ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 сплатила кошти за гараж дружні померлого ОСОБА_3 та набула членства в кооперативі «Енергетик-2» замість нього та стала власником вищевказаного гаража.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 23.04.2020 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Кременчуці» ОСОБА_1 виділено в приватну власність земельну ділянку площею 0,0041 га, кадастровий номер :06:003:1049, за адресою: АДРЕСА_1 , ГК-6, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Право власності на земельну ділянку зареєстровано позивачем 13.05.2020 року. При виготовлені проекту землеустрою на земельну ділянку погоджено межі з сусіднім користувачем ОСОБА_4 та його права не порушуються.

З метою проведення державної реєстрації права власності на гараж 21.09.2020 року звернулась до державного реєстратора Кременчуцької міської ради, однак рішенням державного реєстратора зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію права власності, а потім відмовлено з причин відсутності документів про прийняття гаража в експлуатацію.

У відповідності до висновку експерта № 87-20 від 03.12.2020 року, за результатами проведеного на замовлення позивача будівельно-технічного дослідження, будівля гаражу № ГК-6, розташованого в АДРЕСА_1 , відповідає вимогам будівельних норм та правил. Конструктивні елементи вказаної будівлі гаража № ГК-6 знаходяться в доброму стані та може експлуатуватися.

Оскільки право власності на гараж не визнається органом державної реєстрації прав, тому позивач змушена звернутись з вказаним позовом до суду. Як на підставу для задоволення позову посилається на ст. 331 ЦК України, яка передбачає умови набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва.

Ухвалою судді від 23.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

17.02.2021 року представником відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подано відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що згідно положень ст. 15 ЗУ «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, єдиною підставою виникнення права власності на нерухоме майно. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Натомість, до позовної заяви не надано доказів сплати ОСОБА_2 , як членом гаражного кооперативу, пайового внеску. Також, позивачем не надано договору купівлі-продажу, який би підтверджував набуття нею права власності на гараж.

Крім того, згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо дотримання ОСОБА_1 визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та порядку проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього.

Ухвалою суду від 26.03.2021 року витребувано від Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3

19.05.2021 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подано заяву про зміну предмета позову. У зв`язку з тим, що предметом позову є самочинно збудований цегляний гараж, загальною площею 47,3 кв.м., просить визнати за ОСОБА_6 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ст. 376 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить розглянути справу без її участі та без участі позивача.

Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області просить розглянути справу без їх участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 21.11.1985 року № 799 дозволено житлово-експлуатаційному відділу міськвиконкому створити автокооператив «Енергетик-2» по будівництву та експлуатації гаражів для зберігання особистого транспорту на 20 машиномісць по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 06.02.1986 року № 120 затверджено кооператив по будівництву та експлуатації гаражів під назвою «Енергетик-2» у складі 20 чоловік. Дозволено кооперативу проектування та будівництво гаражів на 20 машиномісць на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та зобов`язано правління кооперативу в шестимісячний термін оформити необхідну проектно-кошторисну документацію на будівництво гаражів та на відвід земельної ділянки.

Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 19.02.1987 року № 121 кооперативу виділено земельну ділянку площею 0,165 га та дозволено на ній будівництво 20 боксових гаражів.

Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 28.09.1989 року № 813 затверджено протокол загальних зборів членів гаражного кооперативу «Енергетик-2» від 14.09.1090 року про прийняття нових членів кооперативу, згідно якого до членів гаражного кооперативу прийнято ОСОБА_2 .

Згідно листа № 1332 від 29.07.2002 р. на ім`я голови гаражного кооперативу «Енергетик» ОСОБА_7 , у зв`язку з продажем гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Енергетик» Автозаводський райвиконком рекомендує виключити із списків членів кооперативу ОСОБА_3 та включити ОСОБА_1 , яка не має особистого транспорту.

Відповідно до довідки голови автогаражного кооперативу «Енергетик-2», ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 в кооперативі «Енергетик-2» за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Кременчуцької міської ради від 23.04.2020 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Кременчуці» ОСОБА_1 виділено в приватну власність земельну ділянку площею 0,0041 га, кадастровий номер :06:003:1049, за адресою: АДРЕСА_1 , ГК-6, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за позивачем 13.05.2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.11.2020 № 01-43/249 вбачається, що в архівних справах не виявлено протоколу зборів членів кооперативу «Енергетик-2» по експлуатації гаражів по АДРЕСА_2 , у відповідності до якого виключено з членів кооперативу ОСОБА_2 та включено замість нього ОСОБА_1

21.05.2021 року Кременчуцьким відділенням Полтавської ТПП виготовлено технічний паспорт на гараж № ГК-6, по АДРЕСА_1 .

У відповідності до висновку експерта № 87-20 від 03.12.2020 року, за результатами проведеного на замовлення позивача будівельно-технічного дослідження, будівля гаражу № ГК-6, розташованого в АДРЕСА_1 , відповідає вимогам будівельних норм та правил. Конструктивні елементи вказаної будівлі гаража № ГК-6 знаходяться в доброму стані та можуть експлуатуватися.

З метою проведення державної реєстрації права власності на гараж представник позивача 21.09.2020 року звернулась до державного реєстратора Кременчуцької міської ради, однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 53068230 від 10.07.2020 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію права власності на гараж, оскільки документи подані не в повному обсязі. Звернуто увагу, що п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено реєстрацію гараж без введення в експлуатації, а лише на підставі технічного паспорту, лише у випадках, коли гараж розташований на присадибній ділянці і є господарською будівлею, приналежною до індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків ,господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р.

За змістом ст. 331 ЦК України, ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування», визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, на які набуває право власності. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України.

Згідно з вимогами пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також відповідно до положень ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил (ч.1 ст.376 ЦК України).

Частина 5 ст.376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При вирішенні справ даної категорії, суд повинен враховувати, що відповідно до ст.30-1 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-ІІІ«Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780 ХІІ «Про основи містобудування» будівництво об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінченні будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постовою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Тобто, для вирішення питання про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 суд перевіряв відомості щодо прийняття спірного майна до експлуатації в установленому законодавством порядку, наявність у позивача належно затвердженого проекту будівництва та підстав звернення позивача до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно листа Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.02.2021 року № 28.01.-20/0242 ОСОБА_1 із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: індивідуального гаража по АДРЕСА_3 не зверталась.

Як вбачається з листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 09.02.2021 року № 47-01.16/99 згідно з даними Реєстру будівельної діяльності інформація про документи, які дають право на виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_3 відсутня.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують положення частини першої статті 5 ЦПК України).

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують положення статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. (постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц).

До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).

Позивач скориставшись своїм процесуальним правом змінила підстави позову подавши до суду відповідну заяву, відповідно до якої як на правову підставу для задоволення позову посилається на норми ст. 376 ЦК України.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 отримавши у власність земельну ділянку кадастровий номер :06:003:1049, площею 0,0041 га для будівництва індивідуального гаражу не зверталась до компетентних державних органів щодо прийняття гаража до експлуатації та оформлення права власності на нього.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

В матеріалах справи відсутні докази щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію нерухомого майна та порядку проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави передбачені ст. 376 ЦК України для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво відсутні, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк