Номер провадження: 22-ц/813/6401/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/19556/15-ц

Номер провадження: 22-ц/813/6401/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник - ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

- апелянт - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуном, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за апеляційною скаргою представника Дячук Павла Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 ,на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О. М., з участю народних засідателів Садового Ю.О., Садової Л.С., 22 червня 2016 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси із вищезазначеною уточненою заявою, в якій просить: 1)визнати недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеси, яка проживає в АДРЕСА_1 ; 2) призначити опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що її троюрідна сестра - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_5 - матері ОСОБА_4 , залишились без засобів існування, оскільки перебували на її утриманні. Зазначає, що ОСОБА_4 не працює та не отримує пенсію. Страждає на онкологічне захворювання, у зв`язку з чим з 15 квітня 2015року по 12 червня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній установі «Одеський обласний онкологічний диспансер». Стан її здоров`я перешкоджає їй доглядати за собою та донькою - ОСОБА_3 , яка перебуває на обліку в Одеському психоневрологічному диспансері, оскільки страждає розумовою відсталістю. Читати та писати не вміє, потребує сторонньої допомоги. Вказує, що хвороба її троюрідної сестри та племінниці надає можливість стороннім особам ввести останніх в оману, та заволодіти їх майном. Стверджує, що крім неї у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інших родичів, які б мали змогу та бажали установити опіку над ОСОБА_3 , немає. ОСОБА_3 в силу наявного у неї захворювання не розуміє значення своїх дій, а її рідна мати за станом здоров`я не може доглядати за нею (а. с. 1 - 3, 16 - 17).

2.2 Позиція заінтересованої особи в суді першої інстанції

Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надали до суду подання органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2016р. та заяву, якою просять суд розглянути справу за відсутності їх представника та задовольнити заяву ОСОБА_1 у повному обсязі (а. с. 69, 86, 87, 88).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуном, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено.

Визнано недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, яка проживає в АДРЕСА_1 .

Призначено опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до довідки МСЕК Сер. 10ААВ №788497 від 29 грудня 2015р. та індивідуальної програми реабілітації інваліда №202 від 29 грудня 2015р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 2 групи з дитинства, потребує постійного догляду, нагляду та стороннього піклування.

Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 154 від 06 квітня 2016р. встановлено що ОСОБА_3 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції у зв`язку із органічним захворюванням головного мозку складного ґенезу (перинатального ураження ЦНС і травматичного). При цьому ступінь когнітивних та емоційно-вольових розладів у ОСОБА_3 , настільки виражена, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Потребує встановлення опіки.

Відповідно до подання органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м.Одеси від 17 червня 2016р. ОСОБА_1 може бути опікуном ОСОБА_3 , у разі визнання її недієздатною особою (а. с. 91-92).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_2 , який здійснює за нею догляд, допомагає та забезпечує її; 2) суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 є родичкою ОСОБА_3 ; 3) суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку, що ОСОБА_3 є недієздатною (а. с. 96 - 100).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 та Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Дячук Павла Миколайовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року (а. с. 122).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року апеляційну скаргу представника Дячук Павла Миколайовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року призначено до розгляду (а. с. 123).

У судовому засіданні адвокат Дячук Павло Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , надав до суду свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . Просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги.

Інші сторониу судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 червня 2016р. ОСОБА_1 є родичкою ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_3 (а. с. 87).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 03 квітня 2014р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1963року та з 1992року проживали із ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 , та були в ній зареєстровані (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 20).

Згідно епікризу КУ «Одеській обласний онкологічний диспансер» від 12 червня 2015року мати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 страждає на онкологічне захворювання, та з 15 квітня 2015 року по 12 червня 2015 року знаходилась на лікуванні в КУ «Одеській обласний онкологічний диспансер». Крім того, ОСОБА_4 був поставлений діагноз органічний емоційно-лабільний розлад (а. с. 21).

Відповідно до медичного висновку начальнику центру медичної статистики МОЗ України на дитину інваліда віком до 16 років №90 від 21 серпня 2007 року, ОСОБА_3 страждає на епілептичну хворобу (а. с. 8).

Відповідно до медичного висновку начальника центру медичної статистики МОЗ України №110 від 12 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 страждає надмірно вираженим слабоумством внаслідок епілепсії симптоматичної з частими тоно-клонічними нападами (а. с. 9, 67 зворотна сторона).

Відповідно до довідки МСЕК Сер. 10ААВ №788497 від 29 грудня 2015р. та індивідуальної програми реабілітації інваліда №202 від 29 грудня 2015р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 2 групи з дитинства, потребує постійного догляду, нагляду та стороннього піклування (а. с. 31, 32, 67).

Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 154 від 06 квітня 2016р. встановлено що ОСОБА_3 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції у зв`язку із органічним захворюванням головного мозку складного ґенезу (перинатального ураження ЦНС і травматичного). При цьому ступінь когнітивних та емоційно-вольових розладів у ОСОБА_3 , настільки виражена, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Потребує встановлення опіки (а. с. 76 - 78).

Відповідно до подання органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси від 17 червня 2016р. ОСОБА_1 може бути опікуном ОСОБА_3 , у разі визнання її недієздатною особою (а. с. 87).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.02.2021 року Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 377 ЦПК України, скасування оскаржуваного судового рішення і закриття у зв`язку з цим провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла.

У зв`язку з її смертю виникла необхідність вирішити питання про закриття провадження у справі, так як спірні правовідносини не передбачають правонаступництва, у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, або про застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 377 ЦПК України.

При цьому слід врахувати, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_2 просив скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, у той час у судовому засіданні представник Дячук П.М. , який діє в інтересах ОСОБА_2 скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження у справі.

Однак, визнана судом недієздатною ОСОБА_3 померла - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому, у разі, якщо оскаржуване судове рішення є незаконним, то у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, воно підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. У разі, якщо оскаржуване судове рішення є законним, то у відповідності до ч. 3 ст. 377 ЦПК України суд не може застосувати ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів має вирішити питання про законність чи незаконність оскаржуваного судового рішення, після чого застосувати до спірних правовідносин ч. 1 або ч. 3 ст. 377 ЦПК України.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно діючого цивільного законодавства недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічно розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії їх максимальної реалізації.

Частиною першою ст. 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до частини третьої ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У відповідності до ст. 298 ЦПК України за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи суд призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходженню експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу

Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі - Конвенція) і протоколи до неї згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 68 рішення ЄСПЛ 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ виходив із того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, ЄСПЛ бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т.п.

У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя.

ЄСПЛ звертав увагу, що незважаючи на розумові розлади, особа залишалася відносно самостійною. В таких умовах суд повинен був мати як мінімум короткий візуальний контакт із особою, а краще опитати її. Відтак, ЄСПЛ дійшов висновку, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив право особи на справедливий судовий розгляд, передбачене частиною першою ст. 6 Конвенції (пункт 73 вказаного рішення).

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до частини першої ст. 6 Конвенції наголошується у пункті 33 рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі № 49069/11 «Наталія Михайленко проти України».

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб і психіатричного закладу): системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод. Тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (пункт 2.2 згаданого рішення).

Відповідно до частини перші ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (пункт 2.3 згаданого рішення).

Відповідно до частини третьої ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних з наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, остання була розглянута за відсутності заявника ОСОБА_1 , участь якої у розгляді даної справи є обов`язковою, а також без участі органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 є близькою родичкою ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вищезазначеного. Сама ОСОБА_1 у заяві вказує на те, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , але не надає відповідних доказів.

Виходячи з вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Отже, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною всупереч вимог частини третьої ст. 296 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі через смерть ОСОБА_3 , оскільки спірні правовідносини не передбачають правонаступництва.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду - скасувати і закрити провадження у справі.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись п.7 ч.1 ст. 255, ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст. 377, ст. ст. 381, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника Дячука Павла Миколайовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , -- задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуном, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складений 24 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова