Справа № 351/337/20
Провадження № 22-ц/4808/859/21
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ; заявника ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: Ганьківський старостинський округ Заболотівської селищної ради ОТГ про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене головуючим суддею Сегін І.Р. від 05 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Поруч з ним проживав ОСОБА_5 , у 2016 р. ОСОБА_5 попросив допомагати йому у веденні господарства, працювати на його присадибній ділянці, ходити в магазин тощо. З 2016 року заявник фактично проживав зі спадкодавцем. За життя останній посвідчив заповіт, відповідно до якого все належне йому на праві власності майно він заповів ОСОБА_3 . Заявник зазначав, що після смерті ОСОБА_5 він проводив його поховання, а також вступив в управління спадковим майном. Постановою нотаріуса заявнику було відмовлено у відкритті спадщини з тих причин, що він пропустив строк на подання заяви для прийняття спадщини. На момент звернення до суду з заявою була відкрита спадкова справа за № 64221059 від 23.09.2019 року. Встановлення факту спільного проживання необхідно заявнику з метою оформлення спадкових прав.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2020 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій вона посилається на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам процесуального закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення. Зокрема, представник апелянтки вказує, що ОСОБА_1 є онукою спадкодавця. Судом першої інстанції не залучено її до участі в справі, не визначено коло спадкоємців та заінтересованих осіб, за результатами розгляду спору вирішено питання про майнові інтереси апелянта, без її участі. Вказує, що за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу №50/2019,і між сторонами існує спір про визнання заповіту не дійсним та визнання права власності на спадкове майно. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим, представник ОСОБА_1 просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Представником заявника подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого вказано, що рішення суду є законним. Зазначено, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем першої черги. А заявник проживав спільно з померлим, здійснював за ним догляд, купував ліки та продукти харчування, після смерті організував поховання власними зусиллями. Вказав, що ОСОБА_1 ніколи не приїжджала та не відвідувала діда. Судовим рішенням виключно підтверджено факт спільного проживання заявника зі спадкодавцем. Встановлення даного факту було необхідно з метою оформлення спадкових прав, оскільки постановою нотаріуса про відмову в вчиненні нотаріальних дій йому було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів спільного проживання з спадкодавцем на час смерті. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Зазначила, що рішення суду першої інстанції не обгрунтоване, судом не витребувано та не досліджено матеріали спадкової справи, яку було заведено за заявою онуки спадкодавця. Між сторонами з 2019 року триває спір про спадкове майно. На даний час на розгляді в суді перебуває справа про визнання заповіту недійсним. А про цю обставину ОСОБА_3 при подачі заяви про встановлення юридичного факту суду не повідомив.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили з підстав, викладених у відзиві. ОСОБА_3 зазначив, що ним пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини з поважної причини у зв`язку із втратою ним паспорта громадянина України та відсутністю реєстрації місця проживання. З 2008 року був знятий з реєстрації в Луганській області, з 2008 року проживає в с. Ганьківці, Снятинського району. До 2015 року проживав в будинку АДРЕСА_2 - у дядька. З 2015 року проживав спільно з померлим, допомагав йому по господарству. При подачі заяви про встановлення факту та при розгляді даної справи не повідомив місцевий суд про існування між сторонами спору про визнання заповіту недійсним з тієї причини, що забув.

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_3 , суд першої інстанції вказав, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу від 31.01.2020 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця у зв`язку з тим, що він заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, а також на день відкриття спадщини не був зареєстрований разом із спадкодавцем в одному господарстві. Оскільки заінтересованою особою вимоги заяви визнано в повному обсязі, то місцевий суд вважав, що заява підлягає до задоволення.

З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальним обов`язком заявника є зазначення в заяві заінтересованих осіб.

Відповідно до зазначеного змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді даної заяви заявник зобов`язаний довести перед судом на час відкриття провадження обставини щодо кола спадкоємців, чи існує спір про право на спадкове майно, чи впливає встановлення цього факту на спадкові права та обов`язки інших осіб та обставини, які мають значення для справи.

Тому, визначальною обставиною під час розгляду заяв в порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ в порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Частиною першою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі. Така класифікація відповідає римській максимі ex facto ius oritur (право виникає з факту).

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справа № 161/3933/18. Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ст. 1261 -1265 ЦК України визначено черги права на спадкування за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В свою чергу суд першої інстанції на підставі дослідження матеріалів справи прийшов помилкового висновку щодо відсутності спору.

Так, відповідно до постанови приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу Лахнюк О.М. про відмову в вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2020 ОСОБА_3 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з двох підстав. По-перше, заявник не був зареєстрований разом з померлим, що підтверджується довідкою Ганьківського старостинського округу Заболотівської селищної ради ОТГ Снятиського району №458 від 20 травня 2019 року. По-друге, заявником пропущено визначений законом строк на подання заяви про прийняття спадщини.

Також, безпосередньо заявником вказано на дані обставини в заяві, поданій суду першої інстанції та у відзиві на апеляційну скаргу. Отже, зазначена заявником інформація є спірною фактичною обставиною, що встановлюється за спірним, а не безспірним провадженням.

Участь в цій категорії справ повинні прийняти інші спадкоємці. В даному випадку орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового майна не є заінтересованою особою, оскільки за обставини існування заповіту та наявності близьких родичів, які не відмовились від прийняття спадщини, відсутні правові підстави для визнання спадщини відумерлою.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що 17.04.2020 судом першої інстанції подано запит до приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу Лахнюк О.М. з вимогою надати суду матеріали спадкової справи №64221059 від 23.05.2019. В свою чергу, справу розглянуто без матеріалів зазначеної спадкової справи, судове рішення ухвалено без всебічного з`ясування дійсних обставин справи.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції було невірно встановлено, щодо визнання факту проживання заявника зі спадкодавцем, оскільки йому це потрібно для реалізації спадкового права під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 . Вказана обставина, яку заперечує ОСОБА_1 , свідчить про наявність спору про право (право на спадщину). Тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. А якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Колегія суддів констатує, що у цьому випадку існує спір про право, а саме, про право на спадкування для вирішення якого чинним законодавством встановлено інший порядок звернення до суду. Встановлення факту спільного проживання із спадкоємцем, про що просив заявник, може вплинути на спадкові права й обов`язки інших спадкоємців, яких заявником при поданні заяви суду першої інстанції не було зазначено.

Враховуючи викладене та положення ст. 315 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання з спадкоємцем на момент його смерті залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене 05 травня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: Ганьківський старостинський округ Заболотівської селищної ради ОТГ про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 15липня 2021 року.