Єдиний унікальний номер 725/3821/19
Номер провадження 2/725/543/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Кушлак Л.Л.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Чебан А.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Дяченко З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У позові посилалась на те, що з 01 червня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який між ними розірвано за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 квітня 2018 року.

За час спільного перебування в шлюбі ними з відповідачем було набуте спільне майно: земельна ділянка площею 0,0577 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 вартістю 79 980 грн.; садовий будинок, який знаходиться за цією ж адресою, а також два мотоцикли марки VIPER ZS150-A, 2013р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шасі №: НОМЕР_2 та мотоцикл VIPER V250CR, 2014р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , шасі №: НОМЕР_4 .

Окрім цього, з метою облаштування зазначеного вище садового (дачного) будинку за час подружнього життя за спільні кошти нами було придбане наступне рухоме майно, ринкова вартість якого станом на день звернення до суду становить 409 615 грн. (чотириста дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень), а саме: шафа купе вартістю 30500 грн.; спальний гарнітур "Футура" вартістю 61 000 грн.; меблевий гарнітур вартістю 30 500 грн.; дивани (2 шт.) вартістю 23 485; комод вартістю 3 050 грн.; килими (9 шт.) вартістю 27 755 грн.; люстри (2 шт.) вартістю 3 050 грн.; телевізор "LG" вартістю 16 775 грн.; тюлі (2 шт.) вартістю 6 100 грн.; письмовий стіл вартістю 3 660 грн.; шафа вартістю 1 525 грн.; душова кабіна вартістю 27 450 грн.; унітаз вартістю 3 050 грн.; шафа з умивальником вартістю 3 050 грн.; біде вартістю 1220 грн.; пральна машина вартістю 13 725 грн.; кухонний гарнітур вартістю 30 500 грн.; холодильник "Gorenje" вартістю 15 250 грн.; морозильна камера вартістю 18 300 грн.; мікрохвильова піч вартістю 6 100 грн.; газова плита вартістю 5 795 грн.; духовий шафа вартістю 6 100 грн.; механізми на воротах вартістю 18 300 грн.; тротуарна плитка вартістю 24 400 грн.; бесідка з мангалом вартістю 9 150 грн.; сушка для одягу вартістю 7 625 грн.; компресор вартістю 6 100 грн.; мийка для миття машини вартістю 6 100 грн.

Вказане вище майно на даний час знаходиться у відповідача, незважаючи на те, що є їх спільною власністю. Добровільно вирішити питання поділу майна вони не можуть, тому виникла необхідність звернутися до суду із позовом про його поділ.

Просила задовольнити позов та поділити спільно набуте з відповідачем майно, виходячи з рівності часток подружжя в спільному майні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини. Пояснила, що, перебуваючи в шлюбі з відповідачем, вони спільними зусиллями та за спільні кошти побудували будинок, облаштували його меблями і всім необхідним для комфортного проживання. Проте подружнє життя не склалось. Після розлучення вона з дітьми залишила будинок і переїхала проживати до квартири своєї тітки. При цьому все спільне майно залишила чоловікові, зібравши з собою лише необхідні речі. Однак добровільно вирішити питання поділу майна вони з колишнім чоловіком не можуть. На даний час він проживає у їхньому будинку разом зі своєю сім`єю та користується всім майном. В той же час, у неї немає доступу до будинку, у зв`язку із чим, вона не може забрати будь-які речі чи користуватися будинком.

Представник позивачки адвокат Чабан А.В. також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дяченко З.М. позовні вимоги визнали частково. Зокрема відповідач не заперечував щодо визнання за позивачкою права власності на Ѕ частки земельної ділянки та будинку. Проте не погоджуються зі стягненням на користь ОСОБА_1 компенсації за її частку у власності рухомого майна (транспортних засобів та речей побуту), оскільки один з мотоциклів був проданий під час перебування в шлюбі з позивачкою, а кошти витрачені в інтересах їх сім`ї, інший мотоцикл також проданий. Крім того, частину майна колишня дружина забрала з собою, а решта речей, які залишились у його користуванні, позивачка оцінила занадто дорого. Просили позов задовольнити частково.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Так, судом встановлено, що сторони з 01.06.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2018 (а.с.10).

З досліджених письмових доказів вбачається, що за період перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2006 набув у власність земельну ділянку площею 0,0577 га., кадастровий номер :34:002:0044, цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11-12).

У подальшому, на вказаній земельній ділянці подружжям було зведено садовий будинок літ. "А" площею 141, 20 кв.м. з гаражем літ. "Б" площею 33, 60 кв.м., альтанкою літ. "В", огорожею № 1-2 (а.с.13-24).

Обставини щодо спільного придбання зазначеного вище нерухомого майна підтвердили в судовому засіданні також й свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зокрема свідок ОСОБА_4 пояснив, що знайомий з батьком позивачки ОСОБА_1 та на його прохання допомагав у будівництві їх садового будинку. Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що її батько також допомагав у будівництві будинку, який сторони будували за власні кошти та власними силами.

Нормою статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, а також положень судової практики, суд приходить до переконливого висновку про те, що земельна ділянка площею 0,0577 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та садовий будинок, який знаходиться за цією ж адресою, набуті сторонами за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, у зв`язку із чим вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на Ѕ частку у вказаному майні підлягають задоволенню.

Поряд із цим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частки у вказаному вище нерухомому майні, оскільки останній не звертався до суду з такими зустрічними позовними вимогами.

Окрім цього, судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони набули у власність транспортні засоби - мотоцикл VIPER ZS150-A, 2013р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шасі №: НОМЕР_2 та мотоцикл VIPER V250CR, 2014р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , шасі №: НОМЕР_4 .

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки з Територіального сервісного центру 7341 від 24.10.2018 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровані мотоцикл VIPER ZS150-A, 2013р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шасі №: НОМЕР_2 та мотоцикл VIPER V250CR, 2014р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , шасі №: НОМЕР_4 (а.с.25).

Як роз`яснив Пленум ВСУ у своїй постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі № 6-37цс13 зазначено, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що вартість транспортного засобу VIPER ZS150-A, 2013р.в., д.н.з. НОМЕР_1 становить 16 240 грн. (а.с.26), а вартість мотоциклу VIPER V250CR, 2014р.в., д.н.з. НОМЕР_3 28 520 грн.(а.с.35).

Разом з тим, судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо спільного користування чи добровільного поділу зазначеного вище спірного рухомого майна, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, залишивши його у їх спільній частковій власності.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що зазначені вище транспортні засоби відчужені ним, зокрема один із них був проданий ще в період шлюбу з позивачкою, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин судом не здобуто. Окрім цього, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що мотоцикли відчужувалися ним за згодою позивачки.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь компенсації в розмірі Ѕ вартості рухомого майна, яким облаштовано будинок, то суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Так, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечував щодо того, що за час перебування у шлюбі ним спільно з ОСОБА_1 було придбано ряд побутових речей для облаштування будинку, але частину з них позивачка забрала собі після розірвання шлюбу. Окрім цього, він не погоджується із розміром компенсації запропонованим позивачкою, так як вартість цього майна є значно нижчою.

Як вже зазначалося вище судом, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 та ч. 2 ст.71 СК України).

Отже, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, а також зважаючи на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості спірного рухомого майна станом на день звернення до суду, а також його реальної наявності у відповідача, суд вважає, що вказана позовна вимога не доведена належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені нею судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.60-63,60-71 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0577 га., кадастровий номер :34:002:0044, цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 ідеальну частку садового (дачного) будинку літ. "А" площею 141, 20 кв.м. з гаражем літ. "Б" площею 33, 60 кв.м., альтанкою літ. "В", огорожею № 1-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 ідеальної частки на рухоме майно: мотоцикл VIPER ZS150-A, 2013р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шасі №: НОМЕР_2 та мотоцикл VIPER V250CR, 2014р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , шасі №: НОМЕР_4 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане вище майно припинити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 7204 (сім тисяч двісті чотири)грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич