ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №516/69/19

Апеляційне провадження №22-ц/813/2559/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Мисливої Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2019 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, який в подальшому було уточнено (т.1 а.с.2-3,26-27).

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1880, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 230 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних строком до 30 листопада 2022 року. У зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору відповідачем, станом на 02 травня 2019 року виникла заборгованість в загальному розмірі 66 097,29 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом -57 691,17 грн.;

- заборгованість за відсотками - 1 985,85 грн.;

-пеня - 6 178,58 грн.;

-інфляційні втрати - 139,42 грн.,

- 3% річних - 102,27 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 66 097,29 грн. та судові витрати.

Зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №1880 від 30 листопада 2007року в розмірі 66 097,29 грн., в тому числі: 57 691,17 грн. заборгованість за основним боргом; 1 985,85 грн. заборгованість за відсотками; 6 178,58 грн. пеня; 139,42 грн. інфляційні втрати; 102,27 грн. - 3% річних від простроченої суми та судові витрати в сумі 1 921 грн. (т.1 а.с.131-133).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

На обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що:

- він (відповідач) не був належним чином повідомленим про наявність вказаної справи в суді, не отримав копію позову, не знав про час та місце розгляду справи (факт його не проживання з 2007 року в АДРЕСА_1 , підтверджено актом житлового фонду ТОВ «ЖЕБП «Наше місто» від 23 квітня 2020 року);

- з листопада 2007 року по квітінь 2020 року ним щомісячно вносились кошти у виконання умов кредитного договору, про що свідчать надані квитанції;

- договір про іпотечний кредит від 30 листопада 2007 року зазначений за реєстром №1880, однак починаючи з 2007 року по грудень 2018 рік кошти вносились за реєстраційним номером іпотечного договору №1868, замість 1880. Про це йому стало відомо в грудні 2018 року, після того, як касир банку видав йому квитанцію на інше прізвище. Про вказане він повідомив банк, але відповіді до теперішнього часу не отримав;

- ним вносились грошові кошти на погашення заборгованості у визначеній графіком сумі, а то й більше, також сплачувались проценти, пеня та комісія. Інколи кошти на погашення кредиту вносились ним раніше дати, яка зазначена у графіку, тобто достроково. Тому вважає, що в нього відсутня заборгованість за кредитним договором (т.2 а.с.1-9).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бабенко Н.С. в інтересах АТ «Ощадбанк», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зокрема, представник зазначила, що:

-при зверненні до банку за видачою кредиту ОСОБА_1 вказав адресу проживання саме: АДРЕСА_1 , іншої адреси повідомлено не було;

- відповідач не сповіщав банк про зміну місця проживання відповідно до умов п. 4.3.7 Кредитного договору;

- у своєму зверненні до банку від 26 березня 2018 року ОСОБА_1 зазначив місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- в апеляційній скарзі відповідач зазначає адресу фактичного проживання АДРЕСА_2 , та додав до матеріалів справи акт обстеження матеріально - побутових умов, вказавши зовсім на іншу адресу - АДРЕСА_3 ;

- відповідно до п.1.6. Кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 1 278 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку;

- згідно наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості станом на 02 травня 2019 рік чітко вбачається, що відповідачем не було внесено заборгованість за кредитом у вересні 2014 року, листопаді 2014 року, січні 2016 року, липні 2016 року, жовтні 2016 року, червні 2017 року, квітні 2018 року, вересні 2018 року (сплачено тільки відсотки) та травні 2019 року (сплачено тільки відсотки). Саме за вказані періоди відповідач і не надав суду квитанції до апеляційної скарги. Тобто відповідачем виконувались умови кредитного договору, але частково (не в повному обсязі), про що і зазначалось в позовній заяві;

- перевіривши надані до апеляційної скарги копії квитанцій про сплату заборгованості та порівнявши їх із розрахунком заборгованості, наданим до матеріалів справи, чітко вбачається, що всі суми внесені ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитом, враховано у розрахунку заборгованості (т.1 а.с.146-147).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 в інтересах банку, відповідача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції керувався тим, що позовні вимоги банку доведені й обґрунтовані, тому є наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилася у зв`язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за договором зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим банк має право достроково заявляти вимоги про погашення такої заборгованості.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

30 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Біляївського відділення №5422 ВАТ «Ощадбанк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №1880, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 230 000 грн., які останній зобов`язався повернути з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,0% річних в порядку та на умовах визначених договором (т.1 а.с.4-6).

Кредит надано на 180 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 30 листопада 2022 року на споживчі цілі (п.п.1.1, 1.2 Договору).

За п.1.6. кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 1 278 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку.

Згідно з п.1.7.1.1.кредитного договору проценти нараховуються банком щомісячно на рахунок № НОМЕР_1 в філії -Біляївське відділення №5422 ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.

Так, п.3.4. кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь - яких зобов`язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 місяці.

Як зазначено в п.п. 4.3.2, 4.3.3 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит в сумі 230 000 грн., сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань сплатити штрафні санкції; у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій.

За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (п. 5.2 Договору).

В порушення вимог договору про іпотечний кредит №1880 від 30 листопада 2007 року, відповідач не здійснював в повному обсязі своєчасно погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість по кредиту, тому банк скористався своїм правом вимоги дострокового стягнення всієї суми заборгованості.

За розрахунком заборгованості за договором станом на 02 травня 2019 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком по кредиту складає 66 097,29 грн., з яких:

- заборгованість по сумі кредиту - 57 691,17 грн. (в тому числі прострочена заборгованість 2 782,13 грн.);

- заборгованість за відсотками - 1 985,85 грн.;

-пеня - 6 178,58 грн.;

-інфляційні втрати - 139,42 грн.,

- 3% річних - 102,27 грн. (т.1 а.с.10-13).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За нормами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України банк, приймаючи до уваги прострочення боржником повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, звернувшись із цим позовом до суду, використав право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, він у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 30 листопада 2007 року належним чином в повному обсязі не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 66 097,29 грн.

Право АТ «Ощадбанк» на належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором порушено ОСОБА_1 , в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь банку всієї заборгованості за кредитним договором в сумі 66 097,29 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що ОСОБА_1 порушив умови договору про іпотечний кредит та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора разом із процентами, сумою інфляційних втрат та 3% річних.

Аналіз розрахунку заборгованості свідчить, що всі суми сплати за кредитним договором, які містяться в квитанціях, наданих відповідачем суду апеляційної інстанції, були у повній мірі враховані банком під час розрахунку заборгованості за кредитом. Тобто розрахунок заборгованості відображує рух коштів, який узгоджуються із наданими відповідачем квитанціями про оплату за кредитним договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.106 ЦПК України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи та, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що він не має заборгованості перед банком за іпотечним кредитним договором, з огляду на таке.

Банк на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед банком надав суду розрахунок заборгованості. Обов`язок доведення того, що вчинений банком розрахунок заборгованості є неправильним покладається саме на відповідача ОСОБА_1 .

Однак, відповідач не спростував неправильність розрахунку банку, власного розрахунку - не надав, хоча не був обмежений у такій можливості. Крім того, під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції позивач не заявляв клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи та не провів експертизу на своє замовлення відповідно до вимог ст.106 ЦПК України.

З огляду на викладене, відповідач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень, не довів суду відсутність у нього заборгованості перед банком, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх заперечень. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності.

Доводи апелянта, що ним своєчасно та в повному обсязі вносились грошові кошти на погашення заборгованості у визначеній графіком сумі, сплачувались проценти, пеня та комісія є необґрунтованими, оскільки спростовуються квитанціями про сплату заборгованості, які ним надано до апеляційної інстанції.

Так, за умовами п.1.6 кредитному договору відповідач щомісячно зобов`язаний:

- сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця;

- проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 278 грн.;

- сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом.

Однак, з копій квитанцій, наданих відповідачем, вбачається, що відповідач частково виконував умови кредитного договору: періодично не в повному обсязі сплачував щомісячні платежі та іноді взагалі не сплачував щомісячні платежі, в зв`язку з чим банк нараховував неустойку за несвоєчасне погашення відповідачем кредиту (т.2 а.с.69-117).

Зарахування заборгованості за договором здійснювалось банком в черговості, визначеній у п.1.8 кредитного договору.

Пеня розрахована банком у відповідності до вимог п.5.2 кредитного договору.

Розрахунок сум інфляційних втрат та 3 % річних від прострочених сум заборгованості зроблений банком за період з 02 травня 2018 року по 02 травня 2019 року, відповідачем також не спростований.

Знайшли своє підтвердження заперечення позивача на апеляційну скаргу, що відповідачем не було внесено платежі за кредитом у вересні 2014 року, листопаді 2014 року, січні 2016 року, липні 2016 року, жовтні 2016 року, червні 2017 року, квітні 2018 року, вересні 2018 року (зараховано на погашення заборгованості за відсотками) та травні 2019 року (сплачено тільки відсотки), тому вказані квитанції відповідачем не надано до суду.

Посилання апелянта на те, що договір про іпотечний кредит від 30 листопада 2007 року зазначений за №1880, однак касиром банку, починаючи з 2007 року по грудень 2018 рік кошти вносились за реєстраційним номером іпотечного договору №1868, замість №1880 до уваги не приймаються, оскільки незважаючи на те, що в квитанціях помилково зазначений невірний номер кредитного договору, але вірно вказано прізвище та ім`я по батькові відповідача як платника, дата укладання ним кредитного договору та номер рахунку (т.2 а.с.59-113,122).

Більш того, оплата по квитанціям, які надані суду відповідачем, відповідає розрахунку заборгованості банку, в якому відображені всі суми внесені ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за укладеним ним кредитним договором (т.1 а.с.10-11).

Колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про доведеність позовних вимог банку.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неналежного сповіщення його про слухання справи, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи не містять жодного належного сповіщення відповідача про слухання справи. Копія позовної заяви не була вручена відповідачу.

За інформацією виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 з 18 жовтня 1991 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.30).

Вказана адреса відповідача зазначена і позивачем у позовній заяві (т.1 а.с.2,26).

Суд першої інстанції неодноразово направляв кореспонденцію на зазначену адресу, яка поверталась неврученою з різних причин: «за закінченням терміну зберігання», «двері не відчинили», «не проживає», «інші причини» (т.1 а.с.43,44,55,56-60,71-72,73-76,88-94,127).

Позовна заява також залишилась не вручена відповідачу з причин повернення кореспонденції «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.78-88).

Крім того, суд неодноразово намагався сповістити відповідача про наявність справи та дату судового засідання за допомогою засобів телефонного звязку, однак номер не є дійсним за інформацією оператора мобільного звязку, про що складались відповідні телефонограми (т.1 а.с.37,42).

Судом також неодноразово розміщувались оголошення про виклик до суду відповідача на офіційному вебсаті Судової влади України (т.1 а.с.38,47,126).

Однак, з огляду на положення ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи якого невідоме, викликає до суду через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України.

Разом з тим, місце реєстрації відповідача суду було відоме, тому неможливо визнати належним його сповіщення через оголошення на сайті.

Суду апеляційної інстанції надано акт від 23 квітня 2020 року, який підтверджує, що за місцем реєстрації ОСОБА_1 не проживає з 2007 року (т.2 а.с.17).

З довідки Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 21 квітня 2020 року та акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 21 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 з 2007 року мешкає за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації (т.2 а.с.16).

За вказаною адресою суд апеляційної інстанції неодноразово сповіщав відповідача про слухання справи в суді апеляційної інстанції, в чому останній розписувався у зворотніх повідомленнях (т.2 а.с.165,177).

Отже зазначене підтверджує неможливість сповіщення судом першої інстанції за адресою реєстрації відповідача про слухання справи.

При викладених обставинах, з огляду на вимоги ст.128 ЦПК України неможливо визнати сповіщення відповідача про слухання справи у суді першої інстанції належним чином. При цьому, відповідач не міг повідомити суд про іншу адресу свого проживання, у зв`язку з необізнаністю про слухання справи по відношенні до нього в Теплодарському міському суді Одеської області.

За нормами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн., який сплачений позивачем за подачу позову (т.1 а.с.1).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року скасувати.

Позов акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Госпітальна, буд.12-Г, ) заборгованість за договором про іпотечний кредит №1880 від 30 листопада 2007 року в розмірі 66 097,29 грн. (шістдесят тисяч дев`яносто сім гривень двадцять дев`ять копійок), з яких:

- заборгованість за кредитом -57 691,17 грн. (п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто одна гривня сімнадцять копійок);

- заборгованість за відсотками - 1 985,85 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень вісімдесят п`ять копійок) ;

- пеня - 6 178,58 грн. (шість тисяч сто сімдесят вісім гривень п`ятдесят вісім копійок);

- інфляційні втрати - 139,42 грн. (сто тридцять дев`ять гривень сорок дві копійки),

- 3% річних - 102,27 грн. (сто дві гривні двадцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Госпітальна, буд.12-Г, ) судові витрати в сумі 1 921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: