Справа № 206/1218/21
Провадження № 2/206/681/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Плінської А.В.,

при секретареві Крижко О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами літ. А1 -1; літ. А2-1, тамбур літ.а-1; літ А2-1 погріб; літ. а1, а2 ганок; загальною площею 273,1 кв.м., житловою площею 131,1 кв.м., літ. Б сарай; Б погріб, літ. В вхід в погріб, літ. Г гараж, літ. Д гараж, літ. Е альтанка, літ. З лазня, літ. 31 лазня, літ. Л навіс, літ. Ж сарай, літ. Н душ, літ. М навіс, споруди, замощення №1-17, І-ХІ.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 31 липня 2017 року його дружина ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла йому ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2553 г в межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Він, як спадкоємець першої черги за заповітом фактично прийняв спадщину та в передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на вищевказане майно. Однак, державний нотаріус своєю постановою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вказаного будинку, оскільки реєстрація права власності частини вказаного будинку за спадкодавцем була здійснена в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже після смерті спадкодавця. Так, така ситуація виникла тому, що його дружина під час експлуатації частини вищевказаного домоволодіння самочинно побудувала прибудови до житлового будинку, що було встановлено під час інвентаризації 4 вересня 2018 року. Розуміючи тяжкий перебіг своєї хвороби його дружина уклала договір щодо узаконення самочинного будівництва, однак документи на введення в експлуатацію реконструйованої частини домоволодіння на день її смерті виготовлені не були. Надане нею доручення було виконано 12 лютого 2019 року та реконструйований об`єкт житловий будинок АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію та зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 квітня 2019 року, тобто вже після її смерті. Отже, у зв`язку з тим, що реєстрація права власності на спірну частину домоволодіння вже була проведена після смерті спадкодавця він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

05 травня 2021 року відповідач подав до суду відзив у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки права позивача ними не порушувались, як і не оспорювалось право власності позивача на право володіння спірним майном.

13 травня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що до відповідача не звертався для вирішення його питання щодо визнання за ним права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки це не в його компетентності. Однак це не свідчить про те, що його права не були порушені оскільки він має нотаріальну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, виходячи із підстав, викладених у відзиві.

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_3 (а.с.7,10).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла чоловіку ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України від неї не відмовилися (а.с.11).

Крім того, про прийняття позивачем спадщини після смерті його дружини ОСОБА_3 свідчить видане позивачу державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори свідоцтво на спадщину, яке складається з права власності на земельну ділянку площею 0,2553 гектарів в межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП 029983, виданого 12.02.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Любимівської сільської ради народних депутатів від 23.12.1997 року №75, зареєстрованого 12.02.1998 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №676 (а.с.69).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Позивач ОСОБА_1 після прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а на частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті дружину ОСОБА_3 , отримав нотаріальну відмову, оскільки право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за померлою після її смерті на підставі:

-договору купівлі-продажу, посвідченого 06 грудня 1991 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2682, та зареєстрований в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1991 року;

-декларації про готовність об`єкта до експлуатації (переобладнання) серія та номер ДП78 від 12.02.2019 року, управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається з матеріалів справи спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 грудня 1991 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2682, та зареєстрований в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1991 року належала Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Отже, незважаючи на те, що реєстрація права власності на частину вищевказаного домоволодіння була проведена вже після смерті спадкодавця, у зв`язку з виготовленням декларації по готовності об`єкта до експлуатації (переобладнання) лише 12.02.2019 року, спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на зазначену частину домоволодіння, оскільки є належним чином оформлений правовстановлюючий документ, який підтверджує факт набуття нею цього права.

Так, якщо за життя спадкодавець набув права власності на квартиру, житловий будинок, тощо, то спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Належними відповідачами у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Отже, виходячи з цих усіх обставин, суд вважає на підставі ст. 392 ЦК України, необхідним захистити суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивача на успадковане нерухоме майно, яке за законом належить спадкоємцю із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати яке в позасудовий спосіб неможливо, оскільки у позивача існують об`єктивні перешкоди в оформленні спадкових прав у позасудовому порядку.

Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині не визнання позову, оскільки позивач єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , тому відповідач в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є належним відповідачем по даній справі, який не визнаючи позов тим самим оспорює та не визнає право власності позивача на спадкування за заповітом.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_1 до Дніпровської міської ради, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького,75, третя особа - Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,3 про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами літ. А1 -1; літ. А2-1, тамбур літ. а-1; літ А2-1 погріб; літ. а1, а2 ганок; загальною площею 273,1 кв.м., житловою площею 131,1 кв.м., літ. Б сарай; літ. Б погріб, літ. В вхід в погріб, літ. Г гараж, літ. Д гараж, літ. Е альтанка, літ. З лазня, літ. З1 лазня, літ. Л навіс, літ. Ж сарай, літ. Н душ, літ. М навіс, споруди, замощення №1-17, І-ХІ.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 червня 2021 року.

Суддя: А.В. Плінська