МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/708/21
Пр. №2-др/521/23/21
01 липня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
за участю представника позивача адвоката Шестопалова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесізаяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам,
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам (справа №521/708/21).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам залишено без задоволення.

14 червня 2021 року від представника відповідача, діючого на підставі ордера від 15 березня 2021 року,до суду надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000,00 грн. (а.с. 32, 109).

Представник позивачки у справі, діючий на підставі ордеру від 19 січня 2021 року, в судовому засіданні заперечував проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та просив суд залишити дану заяву без задоволення (а.с. 9).

Раніше надав відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якого зазначив, що витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. є безпідставними та занадто завищеними. Вказував, що справа про стягнення пені по аліментам є малозначною, тому, за його думкою, час, затрачений представником відповідача на підготовку документів, є значно меншим, ніж заявлений в акті виконаних робіт. Крім того, також вважає необґрунтованими витрати на: вивчення судової практики (7 годин), оскільки представник відповідача є досвідченим адвокатом, у зв`язку з чим зазначений в акті виконаних робіт час викликає сумніви; участь у судових засідання (4 години), оскільки останній брав участь лише у двох засіданнях, а не у чотирьох, як зазначено в акті виконаних робіт; ознайомлення з матеріалами справи (4 години), канцелярію та поштові витрати. Посилаючись на викладені обставини, просив суд подану заяву відповідача залишити без задоволення (а.с. 120-123).

Заявник та його представник, діючий на підставі ордеру від 15 березня 2021 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. ч. 3-4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам залишено без задоволення (а.с. 100-106).

В ході судового розгляду відповідачем одночасно з відзивом на позов було заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, про орієнтовний розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та зазначено, що остаточний розрахунок судових витрат буде подано після ухвалення рішення по даній справі.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

14 червня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача, адвокатом Довженко О.Ю., була подана заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача витрати, понесені останнім на правничу допомогу адвоката в сумі 15000,00 грн. (а.с. 109).

На підтвердження своїх повноважень та понесених витрат відповідача на правничу допомогу, представник відповідача надав до суду копію ордеру на надання правничої допомоги від 15 березня 2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2327 від 14 вересня 2012 року, посвідчення адвоката ОСОБА_3 , копію Додаткової угоди від 04 лютого 2021 року до Договору про надання правничої допомоги від 23 грудня 2018 року, копію акту виконаних робіт від 09 червня 2021 року, копію розрахунку №01/06 від 09 червня 2021 року щодо витрат за надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 , копію квитанції до прибуткового касового ордера №01/06 від 09 червня 2021 року (а.с. 32, 33, 35, 110, 111, 112, 113).

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лиш за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з позивачки на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15000,00 грн.

Так, згідно розрахунку №01/06 від 09 червня 2021 року вбачається, що витрати відповідача на правничу допомогу становлять 15000,00 грн. та складаються з: 1000,00 грн. (2 год. х 500 грн./1 год.) зустріч та усна консультація; 2000,00 грн. (4 год. х 500 грн./1 год.) ознайомлення з матеріалами справи; 1000,00 грн. (2 год. х 500 грн./1 год.) витрати на транспорт, канцелярію та поштові відправлення; 4000,00 грн. (4 год. х 1000,00 грн./1 год.) участь у судових засіданнях; 7000,00 грн. (7 год. х 1000,00 грн./1 год.) вивчення судової практики (а.с. 112).

Проаналізувавши та оцінивши наведений у розрахунку №01/06 від 09 червня 2021 року детальний опис послуг, наданих адвокатом відповідачу, та інші подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, у зв`язку з чим вважає за доцільне зменшити вказані витрати.

Досліджуючи критерії співмірності витрат на правничу допомогу, суд також враховує, що дана справа є справою незначної складності.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини цієї справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги заперечення позивачки щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу до 5000,00 грн., тому, подана заява представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь відповідача витрати на правничу допомогу, понесені останнім у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 261, 264, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментам, яким доповнити резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року наступним абзацом:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11 липня 1997 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2021 року.

Суддя О.М. Сегеда