ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1876/20Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/609/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року, прийняте суддею Лисюк І.О., повний текст якого складений 22 березня 2021 року, у цивільній справі № 596/1876/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2016 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Маючи на час прийняття рішення постійне місце праці, аліменти він справно сплачував шляхом проведення відповідних відрахувань із заробітної плати. Однак, після звільнення його з роботи, присуджена до сплати частка аліментів почала відраховуватися, виходячи з середньомісячного заробітку по регіону й на даний час така частка складає 2 200 грн. У зв`язку з відсутністю постійного місця роботи, в нього виникли труднощі зі сплати присудженої судом частки аліментів. Крім цього, 16 жовтня 2019 року він уклав шлюб з іншою жінкою, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 . Оскільки, з часу присудження аліментів він втратив роботу та змінився його сімейний стан, що пов`язано з наявністю на утриманні доньки від іншого шлюбу та дружини, яка на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а також, беручи до уваги те, що зміна способу стягнення аліментів (з частки на тверду грошову суму) можлива лише за позовом стягувача аліментів, яка з таким позовом не бажає звертатися, а розмір присуджених аліментів з урахуванням вищевказаних змін, є занадто великим для нього, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, з 1/4 до 1/7 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що є незаконним та необґрунтованим і прийняти нове, яким змінити розмір аліментів шляхом їх зменшення з 1/4 частки від усіх видів заробітку позивача на 1/7 частку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки долученій ним довідці про склад сім`ї, з якої вбачається факт спільного його проживання з дружиною від другого шлюбу та донькою, а також довідці про розмір допомоги, яку отримує його дружина, перебуваючи в декретній відпустці; запису в його трудовій книжці, яким підтверджується факт відсутності в нього офіційного працевлаштування, що в сукупності свідчить про зміну його сімейного стану та матеріального стану в сторону погіршення, а відтак про наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів.

Вказує, що з часу присудження аліментів ним не було придбано жодного рухомого чи нерухомого майна.

Що стосується додаткових витрат відповідача на дитину, вважає, що вказана обставина не відноситься до предмету даного спору, оскільки порядок їх стягнення регулюється іншими нормами сімейного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 відносно доводів позивача ОСОБА_1 заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Звертає увагу на те, що судом надано належну правову оцінку усім доводам позивача, в зв`язку з чим відсутні підстави вважати вказане рішення необґрунтованим.

Вважає, що позивачем не наведено достатніх аргументів на підтвердження визначеної ним для стягнення частки в сумі 1/7 від усіх його видів доходів, у той час як розмір аліментів, визначений судом у вигляді ј частки від усіх видів доходів відповідача за змістом норм п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 1 ст. 170 ЦПК України, що регулюють питання стягнення аліментів у наказному провадженні, можна вважати безспірним.

З урахуванням того, що позивачем не було надано жодного документа про розмір отриманих ним доходів, не подано інформації, що він зареєстрований в центрі зайнятості, як особа, яка знаходиться у пошуках роботи, а також, беручи до уваги те, що позивач є здоровою, працездатною особою, вважає висновки суду першої інстанції такими, що відповідають обставинам справи.

Крім цього, фактами сплати позивачем у вересні 2020 року аліментів у сумі 6 200 грн, у листопаді 6 500 грн, у грудні 3 000 грн спростовуються доводи його позовної заяви в частині відсутності запитів на роботу в зимовий період та неможливості сплачувати ним аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду.

Звертає увагу на те, що змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення спростовуються доводи апеляційної скарги щодо ненадання правової оцінки довідкам про склад сім`ї позивача та про розмір отримуваної його дружиною допомоги. Посилається на те, що народження дитини в іншому шлюбі не може бути безумовною підставою для зміни розміру аліментів, в той час як доказів погіршення матеріального становища позивача матеріали справи не містять. Відповідних висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19.

Беручи до уваги вимоги ст. 182 СК України, яка визначає необхідність врахування при призначенні судом розміру аліментів, у томі числі й стану здоров`я та матеріального становище дитини, а також враховуючи наявність у матеріалах справи доказів захворювання серця в доньки позивача, проходження у зв`язку з цим відповідних обстежень у приватних медичних установах, які є платними, в сукупністю з відсутністю доказів про доходи позивача, вважає в суду першої інстанції не було правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України зазначена справа, як така, що не представляє значної складності, відноситься до малозначних, а тому її розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2016 року розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.02.2016 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13).

16 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 14).

Від даного шлюбу у позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 (а.с. 6).

До складу сім`ї ОСОБА_1 входять: дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 , з якими він проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 18).

Дружина позивача ОСОБА_7 перебуває на обліку в Гусятинського управлінні праці та соціального захисту населення, в зв`язку з чим отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн (а.с. 20).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 01.01.2020 року до 20.02.2021 року становить 10405, 25 грн (а.с. 46).

Малолітня донька позивача від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.06.2017 року знаходиться під наглядом Копичинецької АЗПСМ з діагнозом - аномальна хорда лівого шлуночка серця. В листопаді-грудні перенесла Covid-19 (а.с. 38-39).

У зв`язку з наявним захворюванням малолітня ОСОБА_5 проходила медичне обстеження в клініці «Біокурс» (а.с. 40-43).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 150, 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ст. 182 ч. 2 СК України).

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року за результатами розгляду справи № 6-143цс13.

Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2021 2 395 грн, з липня 2 510 грн, з грудня 2 618 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем існування обставин, які підтверджують факт зміни матеріального становища платника аліментів, в той час як зміна сімейного стану позивача, пов`язана з народженням доньки від другого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають обставинам справи та зроблені на підстав наявних у ній доказів.

Встановивши, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу, який би свідчив про погіршення його матеріального становища в зв`язку з народженням доньки в другому шлюбі та звільненням з попереднього місця роботи, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених ОСОБА_1 до сплати судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині ненадання судом належної правової оцінки долученій ним довідці про склад сім`ї, з якої вбачається факт спільного його проживання з дружиною від другого шлюбу та донькою, а також довідці про розмір допомоги, яку отримує його дружина, перебуваючи в декретній відпустці; запису в його трудовій книжці, яким підтверджується факт відсутності в нього офіційного працевлаштування, що на його думку, в сукупності свідчить про зміну його сімейного та матеріального стану в сторону погіршення (з причини збільшення кількості осіб, по відношенню до яких у нього наявний обов`язок із утримання), а відтак про наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються змістом оскаржуваного рішення (а.с. 66 на звор.), яке містить належну оцінку зазначених позивачем у його позові підстав для зменшення розміру аліментів, підтверджених доказами, на які він послався.

Не зважаючи на те, що вимоги ст. 192 СК України передбачають зміну сімейного стану самостійною підставою для зміни розміру аліментів, однак за відсутності доказів значного погіршення у зв`язку зі зміною сімейного стану платника аліментів його матеріального становища, висновки суду першої інстанції в частині відсутності правових підстав для задоволення даного позову, як такі, що повністю узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13, а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 травня 2018 року в справі № 442/7666/15, від 03 червня 2020 року в справі № 760/ 9783/18-ц є вірними.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта, що факт звільнення його з роботи за власним бажанням, підтверджений відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 17) в сукупності з фактом відсутності доказів про перебування його на обліку в центрі зайнятості, як такого, що в пошуках роботи, та в сукупності з фактом сплати ним уже після звільнення з роботи та перед зверненням до суду з даним позовом аліментів у розмірах: 6 200 грн у вересні 2020 року, 6 500 грн у листопаді 2020 року, 3 000 грн у грудні 2020 року (а.с. 46) дають підстави вважати, що нестабільні доходи, які одержує позивач після звільнення з офіційного місця праці дають йому змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом тієї обставини, що з часу присудження аліментів ним не було придбано жодного рухомого чи нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, як такі, що не підтверджені належними й допустимими доказами (відповідними витягами з реєстрів щодо наявності у власності позивача нерухомого майна чи довідками відповідних органів про реєстрацію за ним рухомого майна). Сама по собі довідка Копичинецької міської ради № 363 від 24.12.2020 року про відсутність у користуванні позивача земельної ділянки та паю (а.с. 19) не дає можливості суду зробити висновок про те, що його матеріальне становище з часу присудження аліментів значно погіршилося.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині безпідставного урахування судом обставин понесення відповідачем додаткових витрат, пов`язаних із проведенням медичних обстежень його малолітньої доньки ОСОБА_9 , з посиланням на те, що вказана обставина не відноситься до предмету даного спору, а порядок стягнення додаткових витрат регулюється іншими нормами сімейного законодавства. При цьому, колегія суддів виходить із того, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд повинен брати до уваги й вимоги ст. 182 ЦПК України, що визначає перелік обставин, які враховуються при встановленні розміру аліментів, і зокрема, стан здоров`я дитини. У даному випадку після винесення судового рішення про стягнення аліментів стан здоров`я малолітньої доньки позивача від першого шлюбу погіршився у зв`язку з виявленою хворобою серця - аномальна хорда лівого шлуночка; перебуванням з 22.06.2017 року дитини під наглядом Копичинецької АЗПСМ та необхідністю проведення відповідних медичних обстежень, які вимагають певних витрат (а.с. 38).

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те що, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі без змін.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.

Враховуючи категорію даної справи, яка віднесена судом до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19 ч. 6 п. 4; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 274 ч. 1 п. 1; 369 ч. 1; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2, ч. 3 Цивільного процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.

Головуючий

Судді