Постанова

Іменем України

29 червня 2021 року

м. Київ

справа № 752/19504/18

провадження № 61-15105св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик Анжеліка Сергіївна,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відділ обслуговування громадян № 1 Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року, постановлену у складі судді Мазура Ю. Ю., та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик А. С. (далі - державний виконавець) про визнання її протиправною та скасування.

Скарга мотивована тим, що 19 червня 2017 року державним виконавцем відкрито ВП № 54143097 з примусового виконання виконавчого листа

№ 752/11822/15-ц, виданого 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судового збору у розмірі 620 грн. У цьому виконавчому провадженні

03 листопада 2017 року державний виконавець винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відкрито виконавче провадження № 54143097, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_4

28 серпня 2018 року державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанову про звернення стягнення на її заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи повторно.

Скаржник вважала, що постанова від 28 серпня 2018 року протиправна, порушує її права та інтереси як боржника у виконавчому провадженні та не містить обґрунтованого мотиву про те, чому державний виконавець дійшов висновку щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника щодо стягнення з неї 32 284 грн. Таким чином, оскаржувана постанова за формою та змістом не відповідала вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Крім того, державний виконавець не направила їй постанову про звернення стягнення у строки, визначені статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик А. С. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 від 28 серпня

2018 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 04 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 02 вересня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції у частині зазначення в постанові державним виконавцем обов`язкових реквізитів, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів боржника.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції надано оцінку оскаржуваній постанові з точки зору дотримання державним виконавцем вимог Інструкції та обґрунтовано встановлено, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника містить необхідні та вичерпні дані щодо мотивів, з яких виконавець прийняв певне рішення (дійшов певних висновків) і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину, із зазначенням прийнятого виконавцем рішення, та інші відомості, визначені Інструкцією. Зокрема, обґрунтованим є рішення державного виконавця щодо здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 % до стягнення загальної суми боргу 32 284 грн, оскільки у постанові

від 28 серпня 2018 року зазначено, що виконавче провадження є зведеним, що підтверджується також наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця про об`єднання декількох виконавчих проваджень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня

2020 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 жовтня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Голосіївського районного суду міста Києва.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили фактичні обставини справи, оскільки не надали оцінку всім зібраним у справі доказам.

Зокрема, суди в повній мірі не дослідили оскаржувану постанову

від 28 серпня 2018 року на предмет того, з чого складається сума боргу, визначна державним виконавцем у розмірі 32 284 грн. Суд апеляційної інстанції встановив, що частина штрафних нарахувань становить

15 163,40 грн від загальної суми стягнень 32 284 грн., натомість сума

у розмірі 17 120,60 грн - необґрунтована апеляційним судом.

Оскаржувана постанова, оформлена з порушенням вимог частини шостої, пунктів 7, 8, 9 частини сьомої Розділу І Інструкції, оскільки вона не містить мотивів, чому державний виконавець прийняв рішення щодо звернення стягнення на її заробітну плату, пенсію, стипендію у розмірі 32 284 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій не досліджено письмові докази про відрахування з її пенсії, які проводилися у ВП №54143097, та згідно з якими нею сплачено суму боргу у загальному розмірі 909,90 грн, а саме: за жовтень 2018 року - 454,95 грн, за листопад 2018 року - 454,95 грн.

Відзив на касаційну скаргу у строки встановлені судом касаційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня

2016 року у справі № 752/11822/15-ц, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року залишено без змін, частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 620 грн.

17 травня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 752/11822/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 620 грн.

14 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, боржник ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 19 червня 2017 року відкрито ВП

№ 54143097 з примусового виконання виконавчого листа № 752/11822/15-ц, виданим 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, боржник ОСОБА_1 .

Листом від 19 червня 2017 року державний виконавець направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адреси сторін ВП

№ 54143097 (том 1, а.с.104).

Постановою державного виконавця від 03 листопада 2017 року у ВП

№ 54143097 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу -

1 182 грн.

Листом від 03 листопада 2017 року на адреси сторін виконавчого провадження № 54143097 направлено копії постанови державного виконавця від 03 листопада 2017 року.

11 жовтня 2017 року заступником начальника Голосіївського РВ ДВС міста Києва, у порядку здійснення контролю, складено акт перевірки ВП

№ 54143097. Перевіркою встановлено необхідність вжиття державним виконавцем низки заходів примусового виконання рішення, зокрема, направлення на адресу боржника вимоги щодо виконання рішення у строк до 18 жовтня 2017 року з наданням підтвердження його виконання

у той самий строк. У разі невиконання боржником рішення у строки, визначені державним виконавцем, ненадання підтвердження, державного виконавця зобов`язано звернути стягнення на пенсію боржника; направити запити до компетентних органі щодо майнового стану боржника.

Державним виконавцем боржнику ОСОБА_1 направлено виклик державного виконавця, без дати.

Постановою державного виконавця від 10 серпня 2017 року у ВП

№ 54143097 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 182 грн. (том 1, а. с. 90 - 91).

Листом від 31 жовтня 2017 року Голосіївський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві повідомив стягувача ОСОБА_10 про здійснення виконавчих дій

у виконавчих провадженнях № 54143544, № 54144813, № 54143097, боржник ОСОБА_1 .

Так, 10 серпня 2017 року у ВП № 54143544, у зв`язку з невиконанням рішення, винесена постанова про накладення на боржника штрафу у розмірі 1 700 грн.

10 серпня 2017 року у ВП № 54144813, у зв`язку з невиконанням рішення суду, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 1 700 грн.

31 жовтня 2017 року у ВП № 54143544, у зв`язку з невиконанням рішення суду, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі - 3 400 грн.

31 жовтня 2017 року у ВП № 54144813, у зв`язку з невиконанням рішення суду, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі - 3 400 грн (том 1, а. с. 80 - 82 ).

27 квітня 2018 року Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві ліквідовано згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» із утворенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

З відповіді Пенсійного фонду України від 20 липня 2018 року державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2 274,76 грн та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві (Голосіївський район).

Листом від 01 серпня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило державного виконавця про те, що станом на 25 липня 2018 року постанова ВП № 54143097 від 03 листопада

2017 року до управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві не надходила.

28 серпня 2018 року державний виконавець у ВП № 54143097 винесла постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 54143097, № 56917507 у зведене виконавче провадження № 57096824.

Постановою державного виконавця від 28 серпня 2018 року у ВП

№ 54143097 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (Голосіївський район), у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу

32 284 грн. Постанова мотивована тим, що у відділі перебуває зведене виконавче провадження щодо даного боржника. Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 20 липня 2018 року боржник отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (Голосіївський район).

28 серпня 2018 року державний виконавець направив сторонам виконавчого провадження (для відому) та Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (Голосіївський район) (для виконання) копію постанови державного виконавця від 28 серпня 2018 року, винесену під час примусового виконання виконавчого листа № 752/11822/15-ц, виданого

17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, боржник ОСОБА_1

17 жовтня 2018 року державний виконавець письмовою вимогою виконавця вказала боржнику ОСОБА_1 на необхідність виконати рішення суду, а саме - сплатити на користь ОСОБА_4 борг у розмірі

620 грн.

Із відомостей Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відрахування із пенсії ОСОБА_1 у ВП № 54143097, встановлено, що відрахування проведено: у жовтні 2018 року - 454,95 грн, у листопаді

2018 року - 454,95 грн. Загальна сума відрахувань становить 909,90 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням норм матеріального права та без порушень процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просила визнати незаконною постанову державного виконавця від 28 серпня 2018 року, винесену у ВП № 54143097, оскільки вона не відповідає частині шостій, пунктам 7, 8, 9 Розділу І Інструкції та винесена повторно.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому Законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною шостою Розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини сьомої Розділу І Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця, зокрема, про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що оскаржувана постанова державного виконавця

від 28 серпня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника містить мотивувальну частину, в якій зазначено про те, що звернення стягнення здійснюється у рамках зведеного виконавчого провадження (боржник ОСОБА_1 ), підставою прийняття якої є відповідь Пенсійного Фонду України про отримання боржником пенсії у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Голосіївський район) та посилання на положення Закону України «Про виконавче провадження». При цьому резолютивна частина постанови містить рішення виконавця про стягнення боргу з боржника, що отримує дохід у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Голосіївський район) у розмірі 20% до сплати загальної суми боргу 32 284 грн.

Постанова направлена, зокрема, сторонам виконавчого провадження у день її винесення, тобто 28 серпня 2018 року.

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що державним виконавцем дотримано вимоги пунктів 7-9 частини сьомої Розділу І Інструкції, оскільки постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 серпня 2018 року містить необхідні та вичерпні дані щодо мотивів, з яких виконавець прийняв певне рішення (дійшов певних висновків) і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову, та резолютивну частину, із зазначенням прийнятого виконавцем рішення. Оскаржувана постанова направлена боржнику у строки, визначені частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, державним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом

і Законом України «Про виконавче провадження».

Тому доводи касаційної скарги про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам частини шостої, пунктів 7, 8, 9 частини сьомої Розділу І Інструкції за формою та змістом, є неспроможними.

Доводи касаційної скарги про те, що суди в повній мірі не дослідили оскаржувану постанову від 28 серпня 2018 року на предмет того, з чого складається сума боргу, визначна державним виконавцем у розмірі

32 284 грн, на увагу не заслуговують, оскільки, суд апеляційної інстанції

у своїй постанові надав оцінку цим доводам заявника, чим виконав вимоги статті 89 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги, переважно зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Судами попередніх інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували положення статей 10, 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник