15.06.2021 Єдиний унікальний номер 205/2115/21
Провадження № 2/205/1897/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Далакян Л.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бартош Стрєльникової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилась дитина - ОСОБА_5 . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 3408,00 грн. щомісячно поминаючи з 26.01.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією відповідно до закону. В провадженні Індустріального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №53664295 із примусового виконання вказаного вище рішення суду. 08 вересня 2018 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилася дитина - ОСОБА_6 . Згідно наказу Новомосковського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 02 січня 2020 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.12.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, за зверненням ОСОБА_2 постановлено: встановити дні побачень ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перший та другий тижні місяця в суботу з 10.00 до 17.00, третій та четвертий тижні місяця в неділю з 10.00 до 17.00; зобов`язано матір ОСОБА_3 не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він бажає та вимагає від ОСОБА_3 не перешкоджати в участі в вихованні сина та спілкуванні з дитиною, але ОСОБА_3 перешкоджає цьому, що підтверджується вищенаведеним рішенням, яке незважаючи на його чинність продовжується не виконуватися ОСОБА_3 . Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2020 року затверджено угоду, укладену між ним та представником потерпілого ОСОБА_7 . Вироком його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права займати посади пов`язані з отриманням та зберіганням матеріальних цінностей строком на один рік. Наразі він відбуває покарання згідно вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у виправному центрі - Широківський виправний центр №75 (с. Водяне). 24.02.2021 року наказом №17-К його було звільнено з роботи з посади електромотера з ремонту та обслуговування електроустаткування. У зв`язку з цими обставинами, втрати роботи, засудження до обмеження волі вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 року. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3408,00 грн. щомісячно на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року і стягувати з нього на користь відповідача, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - 13.03.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання щодо стягнення судового збору з відповідача.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12 травня 2021 року представник відповідача ОСОБА_8 надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу, а також стягуються аліменти на її утримання та утримання дружини і він відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, а в провадженні Індустріального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №53664295 із примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів по якому існує заборгованість і вже не один рік ця заборгованість не погашається. Більше того позивач не зменшує розмір аліментів на свою малолітню доньку та на утримання дружини, а лише вкотре звертається до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів лише на свого малолітнього сина від першого шлюбу, також зазначила щодо заборони спілкування батькові з дитиною, то це не відповідає дійсності, оскільки батько не виявляє бажання бачитись з дитиною, не відвідує її, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні і зазначила, що позивачем не наведені обставини щодо погіршення його майнового стану, а саме представником позивача не надано підтверджень про те, що зазначені у позовні заяві судові рішення про стягнення аліментів на другу дитину і на дружину виконуються і на теперішній час відкриті виконавчі провадження. Позивач наразі погасив заборгованість по аліментам, сплачує послуги адвоката, судовий збір за подання до суду позовів про зменшення розміру аліментів на дітей, що свідчить про фінансову спроможність позивача оплачувати відповідні витрати. Крім того, на цей час лише подана позовна заява про зменшення розміру аліментів на утримання другої дитини, яка ще не розгляднута.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 48), будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 23), заначена обставина не заперечувалась сторонами у справі.

Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3408,00 грн. щомісячно поминаючи з 26.01.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією відповідно до закону (а. с. 7-8).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_4 , від якого у них народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 22).

Згідно наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.12.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 18-19).

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно (а. с. 20-21).

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

26 листопада 2020 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська затверджено угоду, укладену між ОСОБА_2 та представником потерпілого ОСОБА_7 , і визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права займати посади пов`язані з отриманням та зберіганням матеріальних цінностей строком на один рік (а. с. 9-11).

24 лютого 2021 року наказом №17-К ОСОБА_2 було звільнено з роботи з посади електромотера з ремонту та обслуговування електроустаткування (а. с. 12).

Відповідно до довідки № 75/5-714 від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 відбуває покарання у Державній установі «Широківський виправний центр №75» з 27 лютого 2021 року згідно вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2020 року (а. с. 16).

Позивач вважає, що підставою для зменшення розміру аліментів є народження другої дитини та стягнення з нього аліментів на її утримання, на утримання дружини та перебування у виправному центрі, однак, суд не погоджується з такими доводами позивача.

Згідно із вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охоронудитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Доводи позивача щодо підстави для зменшення розміру аліментів втрата роботи, спростовуються наступним.

Відповідно до вимог статей 181,182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 334/10971/16-ц.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Також з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Отже, для вирішення питання про зменшення в цьому випадку розміру аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення суду і до звернення до суду з цим позовом, тобто станом на 15 березня 2021 року, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров`я в бік погіршення, що об`єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з ОСОБА_4 , яким він також сплачує аліменти на підставі рішень суду на утримання дитини і утримання дружини, та у судовому засіданні представник позивача зазначав про скрутне матеріальне становище, через те, що він звільнений з роботи і перебуває у виправній колонії.

Разом з цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан погіршився, оскільки позивач неодноразово звертався до суду із позовними заявами щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 за участі його представників адвокатів, сплачуючи їх послуги, судовий збір як за подання позовних заяв, так і за подання апеляційних скарг. Також відповідно до довідки № 14024 від 01.06.2021 року Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 01 квітня 2021 року позивач заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадження № 53664295 не має, що свідчить у своїй сукупності про спроможне матеріальне становище позивача.

Більш того, матеріали справи не містять та не підтвердив цього і представник позивача, що по вищезазначеним судовим рішенням про стягнення аліментів на утримання доньки і утримання дружини відкриті виконавчі провадження, та в межах цих виконавчих провадженнях відбувається стягнення аліментів.

Крім того, зміна сімейного стану, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Отже, жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний, або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Будь-яких доказів щодо перебування позивача у важкому матеріальному становищі матеріали справи не містять і таких в судовому засіданні позивачем надано не було.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано суду належних доказів, що дають підстави згідно з положеннями ч. 1 ст. 192 СК України зменшити розмір аліментів, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу сторін по справі на те, що ухвалення зазначеного судового рішення не позбавляє можливості платника або одержувача аліментів в подальшому звернутися до суду в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 12, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 червня 2021 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: Т.П. Терещенко