печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Орел А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві заяву стягувача Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» про видачу дубліката виконавчого документа для примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява стягувача, в обґрунтування якої зазначено, що КП «Київтеплоенерго» було направлено до суду заяву про видачу виконавчого листа та рішення від 28 травня 2019 року, однак працівником канцелярії було відмовлено, посилаючись на те, що 21 листопада 2019 року на адресу заявника було направлено один виконавчий лист та завірену копію рішення.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, вивчивши подану заяву та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено у повному обсязі і присуджено стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення в розмірі 35 943, 14 грн, за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 3 767, 32 грн, три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі 12 627, 19 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

21 листопада 2019 року представник стягувача подала заяву про отримання виконавчого документу і судового рішення у справі.

Відповідно до супровідного листа, що міститься у матеріалах справи, 24 грудня 2019 року Відділом організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ направлено один виконавчий лист та копію заочного рішення суду.

Представник заявника стверджує, що станом на 23 квітня 2021 року на адресу КП «Київтеплоенерго» не надходив виконавчий лист та копія судового рішення.

При ознайомленні з матеріалами справи представником з`ясовано, що докази про направлення виконавчого листа та копії рішення від 28 травня 2019 року на адресу заявника у матеріалах справи відсутні. Крім того, до органів виконавчої служби позивачем виконавчий документ не подавався.

За таких обставин обґрунтованим є висновок про те, що оригінал виконавчого документа був втрачений при поштовому пересиланні.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як передбачено пунктом 17.4 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою, другою статті 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців; строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до положень статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що замість втраченого виконавчого листа слід видати його дублікат, з метою виконання судового рішення, тому керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 351, 352, 354, 355, 431, 433, п. 17.4 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) заборгованість за надані послуги з центрального опалення в розмірі 35 943, 14 грн, за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 3 767, 32 грн, три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі 12 627, 19 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова