Справа № 298/1994/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Кекерчень М.І.,

за участі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» на рішення Великоберезнянського районного суду від 28 липня 2020 року, головуюча суддя Лютянська М.С., у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором.

18 жовтня 2007 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур`я» та ОСОБА_6 укладено договір кредиту-поруки № 407/1, на підставі якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит на загальну суму 25000,00 гривень строком на 24 місяці по 17 жовтня 2009 року включно, зі сплатою 45,00% річних.

Фактичне отримання Позичальником ОСОБА_6 кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 18.10.2007 року № 1964.

З метою забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань відповідачі ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підставі кредиту-поруки від 18 жовтня 2007 року № 407/1, зобов`язалися солідарно з позичальником ( ОСОБА_6 ), відповідати перед кредитною спілкою.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 28 липня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору кредиту-поруки № 407/1 від 18 жовтня 2007 року, відповідач ОСОБА_3 отримала у Перечинській районній кредитній спілці «Тур`я» кредит у сумі 25000,00 гривень строком на 24 місяці, зі сплатою 45,00% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно з договором кредиту-поруки № 407/1 від 18 жовтня 2007 року виступили перед кредитною спілкою поручителями та зобов`язалися перед кредитною спілкою солідарно з позичальником ( ОСОБА_6 ) відповідати за обов`язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій.

Договір є чинним.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором кредиту-поруки не виконувала належним чином, у зв`язку з чим виникла сума боргу в розмірі 81108,80 гривень (в т.ч. 14760,29 гривень заборгованість за тілом кредиту, 66348,51 гривень заборгованість за відсотками.

Згідно з п. 1.2. Договору кредиту-поруки, кредит, визначений пунктом 1.1. договору, надається терміном на 24 місяці з 18 жовтня 2007 р. по 17 жовтня 2009 р. Зазначені строки можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін, яка може бути оформлена як у вигляді заяви позичальника на ім`я керівника спілки, погодженої з поручителем, так і у формі відповідного додатку договору.

Як вбачається із наданих позивачем документів, зазначені в договорі строки не були змінені сторонами.

Згідно з п. 4.1 Договору кредиту-поруки, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки за користування ним.

Згідно з п. 8.1 Договору, за даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного терміну позовної давності.

З позовом Спілка звернулася у грудні 2018 року, тобто у межах строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статтей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

При цьому, відповідно до статтей 1048 та 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом за несвоєчасне погашення кредиту припинилося зі спливом строку кредитування (17 жовтня 2009 року), а тому з урахуванням розрахунку наведеного позивачем, - з відповідачів підлягють стягненню відсотки за період з 18.10.2007 по 17 жовтня 2009 року (323 дні) в сумі 5877,83 гривень (323 днів х 14760,29 х 45%/365).

Отже, з урахуванням строку кредитування позивач має право на стягнення заборгованості в сумі 20638,12 гривень (в т.ч. 14760,29 грн заборгованість за тілом кредиту, 5877,83 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.10.2007 по 17.10.2009).

Таким чином, суд, приймаючи вказане рішення, неповно встановив обставини справи та прийшов до хибних висновків.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 374 , 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» задовольнити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 28 липня 2020 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» суму заборгованості - 20638,12 грн., що складається із тіла кредиту - 14760,29 грн. та відсотків за користування кредитом - 5877,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір на користь держави в розмірі по 884,00 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 червня 2021 року.

Головуючий

Судді