Справа № 206/4713/17
Провадження № 2-ві/206/3/21
У Х В А Л А

08 липня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Малихіної В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Сухорукова А.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року в провадження судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Малихіної В.В. надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Сухорукова А.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Заява про відвід судді мотивована тим, що суддя Сухоруков А.О., який здійснює одноособово розгляд справи неодноразово проявляв упередженість. Так, суддя Сухоруков АО. під час судового засідання 12.11.2020 постановив ухвалу по справі про стягнення в дохід держави з позивача штрафу, однак досить тривалий час не опубліковував вказану ухвалу у ЄДРСР та не надсилав її до виконання. Також, під час судового засідання 26.11.2020 суддя Сухоруков А.О. безпідставно відмовив у задоволенні усного клопотання його представника - адвоката Діденко Р.А. про залишення позовної заяви без розгляду, усно, під протокол та не виходячи до нарадчої кімнати. Крім того, суддя неодноразово як в судовому засіданні так і після його закриття повідомляв представнику позивача - адвокату Федосєєву Є.О., що він може не виконувати ухвалу суду, а обмежитися лише заявою, у якій послатися на вимоги ст. 63 Конституції України про відмову від дачі будь-яких пояснень. Крім того, під час судового засідання 26.11.2020 суддя Сухоруков А.О. вказав, що на електронну адресу суду надійшла заява позивача про відмову від надання відповіді на питання, з огляду на вимоги ст. 63 Конституції України, а також повідомив, що вимоги Конституції України мають вищу силу ніж норми ЦПК України, а отже позивач може у такий спосіб не виконувати вимоги ст. 93 ЦПК України. В той же час вказана заява була подана позивачем у вигляді сканкопії без застосування електронного цифрового підпису та без надання доказів її надсилання іншим учасникам справи. Вимоги ст. 63 Конституції України не розповсюджуються на дані правовідносини. Після того як суддя Сухоруков А.О. постановив ухвалу позивач не тільки вже не міг, а навпаки зобов`язаний був виконати її вимоги. Не зважаючи на викладені обставини суддя Сухоруков А.О. всіляко намагався довести його представнику - адвокату Діденко Р.А., що позивач належним чином виконав вимоги ухвали, а також те, що він навіть жалкує, що постановив відповідну ухвалу. Крім того, суддя Сухоруков А.О. безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання від 26.05.2021 про колегіальний розгляд справи. Викладені обставини беззаперечно та достеменно свідчать про те, що дії судді Сухорукова А.О. викликають сумнів в його упередженості та об`єктивності, а також про встановлення наявності певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї із сторін у справі, а саме позивача.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухорукова А.О. від 05.07.2021 відвід, заявлений відповідачем ОСОБА_1 судді Сухорукову А.О. визнано необґрунтованим, вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу, що розглядає справу, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява ОСОБА_1 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухорукова А.О. була розподілена судді Малихіній В.В.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Дослідивши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухорукова А.О. на предмет відповідності її обставинам, зазначеним у заяві, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, положеннями ст. 36 ЦПК України визначені підстави, за наявності яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

-він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха,

син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

- він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

-він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

-було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

-є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід ОСОБА_1 , обставинами, які викликають у нього сумніви в неупередженості та об`єктивності головуючого судді Сухорукова А.О., є незгода з процесуальними рішення, які приймались під час розгляду справи, в тому числі і невмотивовані відмови у задоволенні клопотань.

З приводу цього слід зауважити, що статтею 129 Конституції України передбачені основні засади судочинства в Україні, однією з яких являться забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 353 ЦПК заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Таким чином, незгода будь - якої сторони з прийнятим судом процесуальним рішенням може бути реалізована шляхом оскарження цього рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції.

Частина 4 статті 36 ЦПК України наголошує на тому, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, заявлений відвід ОСОБА_1 з підстав незгоди з ухваленими процесуальними рішеннями судді Сухорукова А.О. є безпідставним, оскільки незгода із цими рішенням не може бути підставою для відводу.

Крім того, зазначені ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Сухорукова А.О. обставини не свідчать про упередженість або необ`єктивність судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року зазначив, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У пунктах 28-32 рішення у справі «Газета «Україна - центр» проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. Аналогічна позиція висловлена ЄСПЛ й у пункті 66 рішення у справі «Бочан проти України».

При цьому, щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної складової неупередженості суддів, то у справі «Фей проти Австрії» суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Отже, при вирішенні питання про відвід судді необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Таким чином, і діючий ЦПК України, і позиція Європейського суду з прав людини встановлюють обов`язковість доведення необ`єктивності чи упередженості судді при вирішенні питання про відвід.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт особистої зацікавленості судді, упередженості, у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Суд звертає увагу, що ст. ст. 76 та 81 ЦПК України передбачено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте, заявником не зазначено обставин, які б свідчили про порушення об`єктивного чи суб`єктивного критеріїв, не спростовано презумпцію безсторонності суду. Подана заява про відвід судді не містить посилань на конкретні факти, що можуть викликати легітимні сумніви в неупередженості суду. Доводи заявника щодо необ`єктивності розгляду справи суддею Сухоруковим А.О. не ґрунтуються на вимогах Закону та є суб`єктивною думкою особи, яка заявляє відвід.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність підстав, для відводу судді Сухорукова А.О. у справі не встановлено, а відтак, в задоволенні заяви про відвід судді має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Сухорукова А.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Малихіна