КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4256/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Київ

Справа № 753/3348/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 03 грудня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Міtsubіshі Pаjero», номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, перебуваючи на автомобільній стоянці по вулиці Ревуцького, 16 «а» у місті Києві, здійснив наїзд на автомобіль «Аudi Q7», номерний знак НОМЕР_2 , який належить їй - ОСОБА_1 , чим завдав майнову шкоду в сумі 31 127 грн. 16 коп., яку добровільно відшкодувати відмовляється.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , як власника автомобіля «Міtsubіshі Pаjero», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів серії ДЦВ № 0086917 від 25 лютого 2017 року зі строком дії договору до 24 лютого 2017 року та з лімітом відповідальності 100 000 грн. й «нульовою» франшизою. Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» відмовило їй у виплаті страхового відшкодування, а також зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 жовтня 2018 року по цій справі, вважає, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та його страхова компанія - ПАТ «НАСК «Оранта» мають їй відшкодувати понесені збитки, а хто із них та у якому розмірі, на думку представника позивача, має визначити суд.

Крім того, зважаючи на наслідки протиправних дій відповідача як заподіювача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 21 744 грн. 78 коп., й просить стягнути її з винуватця такої пригоди - ОСОБА_3 .

За таких обставин, з урахуванням уточнених змін до позовних вимог від 09 лютого 2020 року (а.с. 70 том 2), позивач просила стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта» майнову шкоду у сумі 31 127 грн. 16 коп., а також відшкодувати понесену моральну шкоду у сумі 21 744 грн. 78 коп., стягнувши її з винуватця такої пригоди - ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 5 грн. 76 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови незадоволених вимог про стягнення матеріальної шкоди та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з HACK Оранта відшкодування майнової шкоди в розмірі 31127 грн. 16 коп., судові витрати стягнути з ОСОБА_3 та HACK Оранта., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у зв`язку зі зміною правового висновку Великої Палати та позбавленням потерпілих у ДТП права вибору способу поновлення порушеного права, а саме: отримати страхове відшкодування від страхової компанії чи вимагати відшкодування від винної особи, яка її завдала, позивач при поданні позову та розгляді справи по суті в 2017 році не знав та не міг знати до подання позову по справі 753/694/17 про зміну фактичних обставин цієї справи після її розгляду в частині позбавлення усіх позивачів права вибору способу поновлення порушеного права, зазначеній в Постанові ВС від 24.10.2018 щодо відповідальності особи, відповідальність якої застрахована за Договором ОСЦПВ.

Вказує, що постановою Верховного Суду від 24.10.2018 рокурішення Дарницького районного суд м.Києва від 22.06.2017 та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 30.08.2017 було скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. 13.02.2019 дана справа була розподілена судді Коренюк А.М. на новий розгляд. Суддя Коренюк призначила судове засідання з розгляду цивільної справи через 9 місяців на 07.11.2020 року. Відповідно до матеріалів справи сторони були повідомлені про саме розгляд цивільної справи. Щодо проведення підготовчого засідання 07.11.2019 сторони судом не повідомлялись.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 року і не прийняття відповідних своєчасних рішень судом першої інстанції при прийнятті позову до свого розгляду щодо визначення подальшого порядку розгляду справи відповідно до учасників судового процесу, на клопотання позивача, ухвалою від 07.11.2019 року судом першої інстанції було залучено ПАТ HACK «Оранта» до участі у справі, змінивши процесуальний статус останнього з третьої особи на співвідповідача. Відповідно до обставин справи та отриманих в ході розгляду справи відомостей про наявність чинного договору ОСЦПВ, за яким ОСОБА_3 сплачує страхові платежі, позивач 22.06.2017 подав до ПАТ HACK Оранта дві заяви на здійснення страхового відшкодування. 18 липня 2017 позивач ОСОБА_1 отримала від співвідповідача HACK Оранта лист, яким останній відмовив їй у здійсненні страхового відшкодування внаслідок ДТП. Саме з цього часу співвідповідачем HACK Оранта було порушено право позивача на здійснення страхового відшкодування внаслідок ДТП та відповідно до цієї дати визначається початок перебігу позовної давності щодо виплати страхового відшкодування. Предмет позову та обсяг вимог ОСОБА_1 не змінювався. Уточнювалися позовні вимоги в частині моральної шкоди до HACK Оранта 10.02.2020, а саме було уточнено, що позовні вимоги в частині моральної шкоди не пред`являються до HACK Оранта. Позовна давність відповідно до вимог ст.256 ЦК України переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Вважає, що позивачу помилково судом частково відмовлено в позовних вимогах щодо відшкодування матеріальної шкоди з причин пропуску строку позовної давності.

Також судом першої інстанції не враховані наявні відомості про звернення до суду 10.12.2018 позивачем ОСОБА_1 з позовом про стягнення страхового відшкодування матеріальної шкоди по справі 753/24196/18 в зв`язку з невизначеністю тривалого перегляду Верховним Судом справи 753/694/17 понад 18 місяців. Позивач станом на 10.12.2018 скористався своїм правом та звернувся з позовом до страховика. Ухвалою про проведення підготовчого засідання суду від 12.02.2020 по цій справі суддя Коренюк в преамбулі ухвали повторно підтверджує статус HACK Оранти в якості співвідповідача.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції при розгляді справи взагалі не досліджувалася наявність чи відсутність випадків, передбачені ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до матеріалів справи головуючий поспішно робить помилкові висновки щодо відсутності відповідальності ОСОБА_3 за умови, що його відповідальність «на час ДТП була застрахована HACK Оранта» і навіть ні слова про наявність чи відсутність випадків не виникнення обов`язку страховика з виплати, передбачених ст.37 Закону.

Вважає, що суд першої інстанції не розібрався з підставами скасування попереднього рішення та взагалі з правовою позицією Верховного Суду по цій справі. На думку головуючого, викладену в цьому рішенні, за наявності діючого Договору ОСЦПВ та розміру завданої шкоди, який не перевищує ліміт відповідальності страховика, виключається відповідальність ОСОБА_3 . Однак, такі висновки є хибними та не відповідають правовій позиції в постанові Верховного Суду №755/18006/15-ц від 04.07.2018

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не дослідив розрахунок перебігу позовної давності та не перевірив не встановлений судом факт переривання перебігу позовної давності за ч.2 ст.256 ЦК України. Стверджує, що суд був обізнаний із пред`явленням ОСОБА_1 позову «до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач» відповідно до ч.2 ст.256 ЦК України. Відповідно до матеріалів справи та поясненням представника відповідача саме 10.12.2018 позивач звернулася до суду до HACK Оранта з позовом про стягнення страхового відшкодування по справі 753/24196/18. Головуючий по цій справі ОСОБА_6 неодноразово витребовувала у судді Коренюк А.М. справу 753/694/17 (753/3348/19) для дослідження. Відповідно, судді тривалий термін намагалися одна на одну перекласти розгляд справи під різними пропозиціями.

Звертає увагу суду, що представник відповідача надає суду недостовірні відомості, а саме: вказуються відомості про звернення 10.12.2018 позивача до суду з позовом до HACK Оранта щодо здійснення страхового відшкодування після повернення справи 753/694/17 з Верховного Суду. Постанова Верховного Суду була надіслана позивачу 31.01.2019 поштовим відправленням 563 та отримана позивачем 06.02.2019. Відомостей щодо результатів касаційного перегляду справи 753/694/17 позивачу 18 місяців були не відомі. Відповідно, 10.12.2018 позивач скористався своїм законним правом на звернення до суду з позовом до страховика за здійсненням страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що 13.01.2017 ОСОБА_1 вп`яте звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до заявника про стягнення з нього на свою користь майнової (31127,16 грн.) шкоди та відшкодування моральної (21744,78 грн.) шкоди, завданих внаслідок ДТП. 06.02.2017 відкрито провадження у даній справі № 753/694/17-ц. 04.04.2017 на вимогу заявника до участі у справі як третя особа залучена ПАТ «ОРАНТА». Однак, позивач категорично відмовлялась від участі ПАТ «ОРАНТА» як відповідача. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2017 у справі № 753/694/17-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2017, позов задоволено. Заявник не погодився з цим судовими рішенням та оскаржив їх до Верховного Суду. 24.10.2018 Верховний Суд своєю постановою у справі № 61-17648св18 задовольнив касацію заявника, скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі 753/694/17-ц та направив її на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. 05.02.2019 справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва. Наголошує, що згідно з ч. 4 ст. 49 ЦПК, позивач не мав права змінити предмет, підставу свого позову у цій справі, оскільки фактичні обставини справи після її направлення на новий розгляд до суду першої інстанції не зазнали змін, а зміна судової практики та правової позиції ВС з правової точки зору не є зміною будь-яких фактичних обставин справи.

Однак, як було з`ясовано, після повернення справи до Дарницького районного суду м. Києва, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 13.02.2019, суд незаконно змінив єдиний унікальний номер справи з 753/694/17-ц на 753/3348/19, а відтак фактично зареєстрував цю справу як ново подану. Даним спробував скористатись позивач та 08.02.2020 спробував змінити предмет та підставу первинного позову від 13.01.2017 з урахуванням остаточних змін вимог 04.04.2017, чим фактично були спотворені істотні обставин первинного розгляду справи № 753/694/17-ц, знівельовані висновки ВС по даній справі, спотворені фактичні обставини звернення позивача до суду, що мають істотне значення для законного вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, наголосив на тому, що позивач оскаржує рішення в частині стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 03 грудня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Міtsubіshі Pаjero», д.н. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись заднім ходом на території автомобільної стоянки по вулиці Ревуцького, 16 «а» у місті Києві, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Аudi Q7», д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілю позивача завдано механічні пошкодження (а.с. 62 том 1)

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, яка набула чинності, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 14 том 1).

З метою відновлення пошкодженого автомобіля позивач ОСОБА_1 звернулась до сервісного центру ТОВ «Ауді-Центр Київ», де її автомобіль перебував на гарантійному обслуговуванні й згідно акта здачі-прийняття робіт від 13 березня 2017 року, квитанції від 7 березня 2017 року, рахунків від 7 березня 2017 року та від 10 березня 2017 року, загальна сума майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Аudi Q7», номерний знак НОМЕР_2 , складає 29 963 грн. 67 коп. (а.с. 67 - 69, т. 1).

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , як власника автомобіля «Міtsubіshі Pаjero», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів серії АЕ/6614193 від 25 лютого 2016 року зі строком дії договору до 24 лютого 2017 року та з лімітом відповідальності 100000 грн. й «нульовою» франшизою (а.с. 41, том 1).

За таких обставин, зважаючи на застраховану цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 у ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів серії АЕ/6614193 від 25 лютого 2016 року зі строком дії договору до 24 лютого 2017 року та з лімітом відповідальності 100000 грн. й «нульовою» франшизою, а також визначеного позивачем розміром збитку, який покривається лімітом такої відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди з урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомість такі підстави наявні для стягнення суми відшкодування з ПАТ «НАСК «Оранта».

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 грудня 2016 року, звернулась до суду в 13 січні 2017 року з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта», про стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначивши відповідачем винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 (а.с. 1 том 1), натомість із вимогою до ПАТ «НАСК «Оранта» позивачка звернулась до суду лише 09 лютого 2020 року (а.с. 70 том 2), тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою згідно ч.4 ст. 267 ЦК України для застосування судом позовної давності за заявою сторони відповідача у спорі, зробленою до винесення таким судом рішення.

Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» подано заяву від 08 грудня 2020 року про застосування строку позовної давності, враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, суд відмовив у задоволенні позову з наведених підстав.

З висновками суду першої інстанції щодо неможливості покладення відповідальності за заподіяну позивачу майнову шкоду на відповідача ОСОБА_3 колегія суддів погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , як власника автомобіля «Міtsubіshі Pаjero», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів серії АЕ/6614193 від 25 лютого 2016 року зі строком дії договору до 24 лютого 2017 року та з лімітом відповідальності 100 000 грн. й «нульовою» франшизою.

Відповідно до наявної у матеріалах справи заяв ОСОБА_3 , він 05 грудня 2016 року повідомив ПАТ НАСК «Оранта» про настання страхового випадку, а заявою від 08 грудня 2016 року просив роз`яснити порядок узгодження суми збитку ( а.с. 32, 63т. 1).

На вказану заяву ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_3 було надане відповідне роз`яснення листом від 27.12.2016 року ( а.с. 33).

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18, на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо непритягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_3 за заподіяну ним майнову шкоду позивачу.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення суми відшкодування з підстав пропуску строку позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом позивач звернулась до суду у січні 2017 року, заявивши позовні вимоги до ОСОБА_3 , та залучивши до участі у справі ПрАТ НАСК «Оранта» третьою особою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь

матеріальну шкоду в сумі 29 963,67 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року - залишено без змін.

Однак постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року вищевказані судові рішення були скасовані, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. ( а.с. 42- 45, т. 2)

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про стягнення суми майнової шкоди з ОСОБА_3 , Верховний Суд зазначив, що суди не врахували, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Тому Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суди не встановили обставини, що мають значення для вирішення спору. Залучивши до участі у справі в якості третьої особи страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суди не з`ясували наявність (відсутність) факту звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування, факт наявності (відсутності) передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обставин, які виключають обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування, не врахували та не надали оцінки доводам третьої особи та доводам відповідача про те, що відшкодування заподіяної шкоди повинно здійснюватись страховиком.

Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 зверталась до страховика ПАТ НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що мала місце 03 грудня 2016 року ( а.с. 113, т. 2)

Однак листом від 14 липня 2017 року ПАТ НАСК «Оранта» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що завдану матеріальну шкоду буде відшкодовано винною особою ОСОБА_3 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року у даній справі ( а.с. 28, т. 1).

Таким чином, відповідно до вищевказаних вимог позивач ОСОБА_1 протягом одного року звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до матеріалів даної справи, після повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду 13 лютого 2019 року, судове засідання у справі було призначене на 07 листопада 2019 року ( а.с. 41, т. 2).

06 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про залучення ПАТ НАСК «Оранта» до участі у справі як співвідповідача, посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2018 року, а також на ті обставини, що станом на січень 2017 року, коли вона зверталась із даним позовом до суду практика Верховного Суду була іншою, проте у зв`язку зі зміною правового висновку Великою Палатою Верховного Суду вона як потерпіла була позбавлена права вибору щодо отримання відшкодування: від страхової компанії чи від особи, яка заподіяла шкоду. ( а.с. 53, т. 2).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_1 було задоволено та ПАТ НАСК «Оранта» було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ( а.с. 66-67, т. 2).

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, а також те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було заподіяно майнової шкоди, сталась 03 грудня 2016 року, а з клопотанням про залучення ПАТ НАСК «Оранта» як співвідповідача позивач звернулась 06 листопада 2019 року, висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги позивача у цій частині слід визнати обґрунтованими, що є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у поясненні від 19.05.2017 року на позовну заяву представник ПАТ НАСК «Оранта» просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надавала пошкоджений транспортний засіб для огляду страховій компанії та не зверталась із заявою про виплату їй відшкодування. Після залучення до участі у справі в якості відповідача представник ПАТ НАСК «Оранта» відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не подавав, лише звернувся з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Разом з тим, виходячи із обставин даної справи, підстав для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів не вбачає, а також погоджується із розміром майнової шкоди, що визначений судом першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів: квитанцій про сплату вартості ремонту пошкодженого автомобіля у ТОВ «Ауді-Центр Київ» від 7 березня 2017 року, рахунків від 7 березня 2017 року та від 10 березня 2017 року, відповідно до яких розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Аudi Q7», номерний знак НОМЕР_2 , складає 29 963 грн. 67 коп. (а.с. 67 - 69, т. 1).

Посилання представника позивача про те, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, становить 31 127 грн. 16 коп., матеріалами справи не доведено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди та про розподіл судових витрат. У цій частині необхідно прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково та стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 963 грн. 67 коп.

Крім того, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., оскільки позивачу завдано моральної шкоди внаслідок пошкодження майна.

Рішення у вказаній частині сторонами не оскаржувалось, а тому відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, загального захворювання, довічно ( а.с. 16, т.1), а тому відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Отже, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з ПАТ НАСК «Оранта» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4000 грн. ( 1600 грн. за подання позовної заяви та 2400 грн. - за подання апеляційної скарги).

Крім того, оскільки з відповідача ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача відшкодування моральної шкоди, то з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Разом з тим, відповідно до наявної у матеріалах справи заяви відповідача ОСОБА_3 , він просив відшкодувати йому судовий збір, сплачений за подання апеляційної та касаційної скарг на суму 3680 грн., у зв`язку з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього відшкодування майнової шкоди.

Тому відповідно до положень ч. 1-2, 6 ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зазначені витрати по сплаті судового збору, проте , враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, оскільки за даним рішенням ОСОБА_3 зобов`язаний до сплати на користь держави судового збору в розмірі 640 грн., то сума судового збору, яка підлягає компенсації ОСОБА_3 становить: 3680 грн. - 640 грн. = 3040 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди та про розподіл судових витрат та прийняти в цій частині постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 963 грн. 67 коп.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 4000 грн.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору на суму 3040 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.