Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.

за участю секретаря Дарменко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління ДМС у Донецькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту постійного проживання та реєстрації в Україні,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 30.03.2021 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання в період з 1996 року по 2001 роки за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьками - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В своїй заяві вказує, що він народився в м.Гушчулар, Горанбойского району, Азербайджан, ІНФОРМАЦІЯ_1 . У неповнолітньому віці, коли йому було сім років, його батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в 1996 році переїхали разом із ним на постійне місце проживання до України в місто Маріуполь, Донецької області.

Його батько ОСОБА_2 має посвідку на постійне проживання в Україні та 25 років проживає на території України. Його мати ОСОБА_3 також має посвідку на постійне проживання в Україні та 25 років проживає на території України. Даний факт підтверджується як посвідками на проживання, так і трудовою книжкою ОСОБА_2 , де мається запис про його працевлаштування 24.11.1996р. до ремонтно-будівельного експлуатаційного управління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду.

Одразу після приїзду на територію України його батьки фактично проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . З 01.09.1996 року батьки його віддали до середньої освітньої школи І-ІІІ ступенів №20, яку заявник закінчив у 2006 році, що підтверджується довідкою № 78 від 15.03.2021 року. Відповідно до даної довідки на час зарахування до 1 класу ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час він хоче обміняти посвідку на постійне проживання у зв`язку із досягненням двадцятип`ятирічного віку, для чого йому необхідно встановити факт його постійного проживання та реєстрації разом з батьком та матер`ю на території України в період з 1996 року по 2001 року за адресою АДРЕСА_1 , оскільки, відповідно до п.3 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україні, відповідно до п.п.4 п.32 даного Порядку, для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають копію рішення про надання дозволу на імміграцію, але у нього відсутнє таке рішення, оскільки він прибув в Україну неповнолітньою дитиною разом із батьками та дане рішення на нього отримували батьки в яких воно не зберіглося у зв`язку із тим, що всі документи про дозвіл на імміграцію батьків залишилися в окупованому Донецьку. Тому, встановивши факт його постійного проживання та реєстрації разом з батьками на території України в період з 1996 року по 2001 року, він зможе таким чином довести у міграційній службі що він дійсно отримував дозвіл на імміграцію в Україні разом із своїми батьками, що дозволить йому отримати посвідку на постійне проживання в Україні.

Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та проводити розгляд заяви у його відсутність.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, подали до суду письмові заяви в яких заявлені вимоги визнали у повному обсязі, просили їх задовольнити та проводити розгляд у заяви у їх відсутність.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Ткачова Л.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд заяви без її присутності, не заперечувала проти задоволення заяви, рішення просила прийняти на розсуд суду. Також раніше були надіслані письмові пояснення по справі, в яких зазначалось, що надані заявником письмові докази певною мірою можуть підтверджувати факт постійного проживання на території України батька заявника у період з 1996 по 1999 роки та прибуття заявника в Україну в неповнолітньому віці разом із батьками в 1996 році.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що заява є підставною та такою що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 сг.315 ЦПК України).

Як вбачається з посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 ОСОБА_2 має право приживати на території України та проживає в Україні з 1996 року.

Згідно посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 має право приживати на території України та проживає з 1996 року.

З посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_5 має право приживати на території України та проживає з 1996 року.

Згідно довідки з КЗ «Гімназії №20» від 15.03.2021 року №78 ОСОБА_5 навчався в даному закладі з 1996 року по 2006 рік, на час зарахування до 1 класу проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані відомості та письмові докази в своїй сукупності свідчать про те, що батьки заявника з 1996 року по 2001 рік постійно проживали на території України.

Відповідно до пунктів 1,2 статті 2 Протоколу №4 Європейської Конвенції до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про громадянство України".

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ; що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тлумачення статті 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Можливість такого способу захисту прав особи як встановлення факту постійного проживання на території України також підтверджується судовою практикою Верховного суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 30.04.2020 № 133/2348/17 (61-40027св18) та від 22 серпня 2018 року №363/214/17-ц.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши усі вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що заявник разом з батьками постійно проживали та були зареєстровані на території України в період з 1996 року по 2001 рік, у зв`язку із цим заява ОСОБА_5 є обґрунтованою та доведеною, а тому її слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ЗУ «Про громадянство України», ст.ст.12, 13, 81,89,263-265,293,315 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_5 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання та реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 разом із батьками - ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_3 (мати) в період з 1996 року по 2001 рік.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. О. Мушкет