22-ц/804/1340/21
263/4257/20

Головуючий у 1-й інстанції Томілін О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Томіліна О.М., повний текст рішення складено 04 березня 2021 року,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, уточнивши редакцію позовних вимог в подальшому (а.с. 124-129), в обґрунтування якого посилався на наступні обставини.

20.02.2020 о 16:15год відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Миру, буд. 94, у м. Маріуполь, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним позивачеві автомобілем HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився попереду на заборонний сигнал світлофору. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06.03.2020 у справі № 263/2604/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС (далі за текстом ПрАТ СГ ТАС), яке 03.03.2020 виплатило позивачу страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 17500грн. Проте, сума отриманого страхового відшкодування є недостатньою для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу. Так, відповідно до звіту експертної оцінки колісного транспортного засобу № 23 від 01.03.2020, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 45 299,25грн (без урахування фізичного зносу замінних вузлів і деталей і втрати товарної вартості автомобіля 2012 року випуску), яка складається з: 24 553,24грн - вартість запасних частин; 12 705грн вартість робіт; 8 041,01грн вартість фарбування. Отже, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 27 799,25грн.

Крім того позивачем були понесені додаткові витрати по оплаті робіт з виявлення внутрішніх ушкоджень транспортного засобу в розмірі 500грн, а також витрачено 2500грн на автотоварознавче дослідження.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, оціненої позивачем в розмірі 5000грн, позивач посилався на заподіяння йому душевних страждань через: пошкодження його автомобіля та відмову відповідача відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку, що потягло хвилювання, нервовість, неспокій, безсоння та вплинуло на стосунки в сім`ї відношення до оточуючих, призвело до вимушених негативних змін у життєвих стосунках і змусило позивача відшукувати кошти та докладати зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану автомобіля; а також через хвилювання і постійну тривогу за життя своєї доньки ОСОБА_3 , що керувала його автомобілем на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно уточненої редакції позовних вимог просив:

- стягнути з ПрАТ Страхова група ТАС різницю між сумою страхового відшкодування та сумою завданих збитків у розмірі 16485,50грн (33985,50-17500) та різницю між сумою матеріальних збитків та вартістю відновлювального ремонту - 11313,75грн (45299,25-33985), а також додаткові витрати, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, в загальній сумі 3000грн, з яких: вартість робіт з визначення автотоварознавцем обсягу шкоди 2500грн і вартість витрат з виявлення внутрішніх пошкоджень -500грн;

- стягнути з ОСОБА_2 суму франшизи за полісом страхування - 2500грн, моральну шкоду - 5000грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 (а.с. 58-61) визнав позовні вимоги частково. Він згоден виплатити різницю між страховим відшкодуванням і розміром спричиненої майнової шкоди, а оскільки такої майнової шкоди не визначено і доказів фактичних витрат на ремонт автомобіля позивачем не надано, то відсутні підстави для стягнення з нього заявленої суми різниці. Зазначив, що сума виплаченого позивачу страхового відшкодування 17500грн ним не оскаржена. Вважає розмір моральної шкоди завищеним: керувала автомобілем донька позивача, що не отримала тілесних ушкоджень, сам позивач не постраждав фізично, а автомобіль було відремонтовано через нетривалий час.

У відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_4 (а.с. 69-72) зазначав, що він не зобов`язаний оскаржувати розмір страхового відшкодування, на відміну від завдавача шкоди в дорожньо-транспортній пригоді, на що звертав увагу Верховний Суд в своїх рішеннях; вартість відновлювального ремонту доведена звітом оцінщика-автотоварознавця; автомобіль в дійсності не відремонтований; тому у відповідача є обов`язок сплатити йому фактичну вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коеєфіцієнта фізичного зносу) та виплаченим страховим відшкодуванням) - 45299,25грн -17500=27799,25грн. Моральна шкода достатньо вмотивована в позовній заяві двома обставинами: душевними стражданнями за доньку, що керувала під час ДТП, і змушеною зміною звичного укладу життя у зв`язку із пошкодженням автомобіля і неможливість його використання, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого побуту.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ СГ ТАС (а.с. 139-141, 152-153) зазачає, що в заяві про страхове відшкодування ОСОБА_1 погодився на обсяг такого відшкодування за мінусом франшизи - в розмірі 17500грн, що відповідає положенням абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, за якими страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 357/3729/17, де у позові потерпілий просив аналогічно залишок страхового відшкодування, зведено правовий висновок, що: факт перерахування страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Позивач безпідставно вимагає стягнення з ПрАТ СГ ТАС вартості ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу, без врахування франшизи та податку на додану вартість.

У відповіді на відзив страховика позивач ОСОБА_1 (а.с. 142-143) зазначає, що він в жодному разі не погоджується із розміром страхового відшкодування, що майже втричі менший ніж розмір фактичної шкоди; заява про відшкодування була написана його донькою, а не ним, де вона підписалась за нього, представивши паспорт ОСОБА_1 та його ідентифікаційний номер, що бачив представник страховика, але неналежним чином виконав свої обов`язки. Він з цим розміром не погоджувався і не погоджується. Однак, підстав для ініціювання кримінального провадження з приводу підробки підпису донькою за нього не вбачає, єдине що треба, то змусити працівників страхової компанії належним чином виконувати свої обов`язки. Ним не було порушено строки про залучення страхової компанії у якості співвідповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ Страхова група ТАС задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ Страхова група ТАС на користь ОСОБА_1 різницю між сумою страхового відшкодування та сумою завданих дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків у розмірі 13985,50грн, додаткові витрати у розмірі 500грн, а загалом 14485,50грн, і відшкодовано судові витрати в сумі 1571,14грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу за полісом № АО/6395770 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 09.10.2019 в сумі 2500грн, моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 2500грн, і відшкодовано понесені судові витрати в сумі 270,97грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 23, 979, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 12, 29, 32, 33, 34, 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та виходив з того, що розрахунок матеріальної шкоди, виплаченої позивачеві ПрАТ СК ТАС було здійснено на власний розсуд, безвідносно до проведеної оцінки пошкоджень, без дотримання вимог законодавства; страхове відшкодування не відповідає сумі завданого збитку, встановленої спеціалістом-автотоварознавцем. На підставі цього суд стягнув зі страхової компанії на користь позивача різницю між сумою страхового відшкодування та сумою завданих дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків (з урахуванням фізичного зносу автомобіля) у розмірі 13985,50грн (33985,50-17500-франшиза за полісом страхування 2500, що стягується з винуватої у ДТП особи ОСОБА_2 ).

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 . Суд погодився з мотивацією позивача щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок ДТП з вини відповідача, зокрема вважав переконливими доводи щодо відчуття душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом, що потягли необхідність відшукувати кошти та докладати зусиль для відновлення попереднього стану пошкодженого автомобілю, і вважав за адекватне компенсувати за рахунок винної особи немайнову шкоду в розмірі 2500грн, а також франшизу за страховим полісом в розмірі 2500грн, що не відшкодовується страховиком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ Страхова група ТАС, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення в частині стягнення з товариства матеріальних збитків, додаткових витрат та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні частини позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 до страховика.

Апеляційна скарга (а.с. 200-202) вмотивована наступними обставинами. Додаткові витрати в розмірі 500грн на виявлення додаткових пошкоджень не відшкодовуються страховиком, а згідно законодавства відшкодовується оцінена шкода, яка визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивачем не надано документів про факт оплати проведеного ремонту, а отже, згідно законодавства, виплата проводиться за вирахуванням податку на додану вартість, чого суд не врахував.

Стягнення з ПрАТ СГ ТАС 13985,50грн матеріальних збитків без вирахування ПДВ та 500грн додаткових витрат на виявлення додаткових пошкоджень, які не передбачені законодавством, є безпідставним та необґрунтованим.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.009.2018 № 61-18781св18, від 28.02.2018 № 61-4507св18, від 13.03.2018 № 910/9396/17.

27.02.2020 позивач подав до ПрАТ СГ ТАС заяву про страхове відшкодування та погодився з розміром шкоди 17500грн. Товариство здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у повному обсязі 17500грн, про що позивач не заперечує у позові. Відтак, ПрАТ СГ ТАС діяло виключно в межах Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 36.2).

У постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 357/3729/17 (де у позові потерпілий просив аналогічно залишок страхового відшкодування) зведено правовий висновок, що: факт перерахування страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Представник позивача ОСОБА_3 , яка була допитана у якості свідка, в судовому засіданні стверджувала, що саме вона підробила підпис позивача в заяві про виплату страхового відшкодування. Відтак, в разі встановлення судом факту підробки підпису позивача в заяві про страхове відшкодування, в порядку ст. 262 ЦПК України повинна бути винесена окрема ухвала про виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України та допит представника позивача в якості свідка є порушенням ст. 60, 70 ЦПК України.

Позивач пропустив передбачений ч. 1 ст. 51 ЦПК України строк на залучення ПрАТ СГ ТАС.

Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження не є судовими витратами, у відповідності до ст. 133 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 (а.с. 233-235) посилається на доводи, що кореспондуються із аргументами його відповіді на відзив страховика (а.с. 142-143).

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1 (а.с. 230), представника відповідача - ПрАТ СГ ТАС (а.с. 232) і співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 231), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Рішення суду в частині пред`явлених вимог до ОСОБА_2 не оскаржується і відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряються.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, 20.02.2020 о 16:15 год сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Миру, буд.94, м. Маріуполь, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2 , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки власнику ОСОБА_1 (а.с.10).

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06.03.2020 у справі №263/2604/20 ОСОБА_2 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпАП, що полягає в порушенні п.12.1, 13.1 ПДР, і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 11, 12, 170-173).

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/639577, що діяв на момент ДТП 20.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ СК ТАС, страхувальник ОСОБА_2 .. Згідно з договором ліміт відповідальності за спричинену шкоду життю і здоров`ю становить 260 000грн, за шкоду заподіяну майну 130 000грн, франшиза - 2 500грн (а.с. 90).

Відповідно до повідомлення голові правління ПрАТ СГ ТАС (приватне) від ОСОБА_3 , 20.02.2020 о 16:15год сталося ДТП за її участі, з вини ОСОБА_2 . Зазначено, що учасниками ДТП є автомобіль Хюндай Акцент, державний номер НОМЕР_2 , власником є ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 , автомобіль VOLKSWAGEN, д/н НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с. 89).

Згідно актів огляду транспортного засобу, 21.02.2020 було проведено огляд вищевказаних транспортних засобів представником страховика та зазначено характер пошкоджень (а.с. 91,99).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 27.02.2020 про страхове відшкодування голові правління АТ СГ ТАС (приватне), позивач звернувся з даною заявою, в якій погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 17500грн з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (а.с. 7, 8, 87).

За страховим актом № 04757/38/920 від 28.02.2020 сума страхового відшкодування становить 17500грн. Матеріальний збиток - 20 000грн, франшиза - 2 500грн, про що поінформовано листом потерпілого (а.с.85, 86).

За даними виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 в банку 03.03.2020 на цей рахунок від ПрАТ СГ ТАС надійшло страхове відшкодування у сумі 17500грн (а.с.13, 14).

Згідно звіту № 23 експертної оцінки колісного транспортного засобу від 01.03.2020 Вартість відновлювального ремонту автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2 , на дату оцінки становиться 45299,25грн; сума матеріальних збитків, завданих власнику вказаного автомобіля, становить 33985,50грн (а.с.15-19, 27-28). Вартість проведеного спеціалістом Терентьєвим Л.І. автотоварознавчого дослідження оплачена ОСОБА_1 в розмірі 2500грн (а.с. 32).

Згідно замовлення-наряду №427 СПД ПП ОСОБА_5 21.02.2020 виконав роботи зі зняття-установки бамперу заднього, перевірки геометрії кузова, замовник ОСОБА_1 , автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2 . Вартість виконаних робіт 500грн (а.с.30).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до страховика, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 979, п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату) у строк, встановлений договором.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004

№ 1961-IV з подальшими змінами, чинними на момент виникнення спірних відносин у зв`язку із ДТП 20.02.2020 (далі за текстом Закон № 1961-IV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

За положеннями пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За повідомленням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 пошкоджений автомобіль позивача не відремонтований. Як страховикові під час оформлення страхового випадку, так і в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції позивачем та/або його представником не було представлено первісних платіжних документів з оплати фактично виконаних ремонтних робіт.

Встановлено, що страховик ПрАТ СГ ТАС з дотриманням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, отримавши заяву ОСОБА_1 , подану його представником і контактною особою ОСОБА_3 , про узгодження розміру страхового відшкодування, визнав факт настання спірної дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та визнав в контексті пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV майнові вимоги заявника ОСОБА_1 , і протягом п`ятнадцяти днів з дня її погодження виконав своє зобов`язання по виплаті погодженої суми страхового відшкодування у розмірі 17500грн, за відрахуванням франшизи в розмірі 2500грн, що за ст. 9 Закону України Про страхування і п. 36.1 ст. 36 Закону України не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Подання заяви про страхове відшкодування є юридично значимою дією для потерпілого, необхідною для отримання страхового відшкодування.

Так, як з`ясовано, угодою, укладеною у формі заяви від 27.02.2020, між ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , і ПрАТ СГ ТАС, сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування за страховим випадком, який відбувся 20.02.2020, та визначили його у розмірі 17500грн.

В цій заяві від 27.02.2020 (а.с. 86-87), поданій відповідно до ст. 35 Закону № 1961-IV, від імені власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_1 в графі «Потерпілий/представник» підписала документ заяву його донька ОСОБА_3 , яка керувала ТЗ під час ДТП і інформувала страховика згідно із п. 33.1.4 ст. 33 цього Закону повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 89), підписала від імені власника ОСОБА_1 акт огляду пошкодженого автомобіля від 21.02.2020 (дефектна відомість) від 21.02.2020 за участю представника страховика (а.с. 99, 99зв.), і, як пояснювала в суді апеляційної інстанції представила паспортні дані власника пошкодженого транспортного засобу її батька ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, зазначивши адресу своєї електронної пошти і відзначивши себе як контакту особу, вказавши реквізити рахунку безпосередньо власника ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_3 для безготівкового зарахування страхового відшкодування. Підписант погодився, що повідомлення про рішення надіслане на вказану електронну пошту є офіційним рішенням страховика. В заяві ОСОБА_1 погоджено суму страхового відшкодування до виплати страховою компанію 17500 і викладено згоду не проводити експертизу.

Дана заява, в якій підпис, вчинений представником власника ОСОБА_3 , самим власником пошкодженого ТЗ ОСОБА_1 не відкликаний, ним не заперечувалася обставина як звернення в його інтересах ОСОБА_3 із заявою до страховика, так і надання представником його паспортних даних для оформлення страхового випадку. Про несхвалення заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 страховій компанії до предявлення позову не заявлено.

Таким чином, схвалена позивачем заява і погоджений розмір відшкодування 17500грн, створював підстави для страхового відшкодування згідно із ст. 36.2 Закону № 1961-IV в зазначеному обсязі.

І саме в такому розмірі було здійснено фактично страхове відшкодування за переказом 03.03.2020 на платіжну картку ОСОБА_1 із рахунком IBAN НОМЕР_3 (а.с. 13-14), який було вказано його представником ОСОБА_3 в заяві від 27.02.2020, яке було прийнято ОСОБА_1 без пред`явлення страховій компанії будь-яких зауважень в позасудовому порядку. Дані обставини свідчать про схвалення потерпілим ОСОБА_1 змісту підписаної його представником ОСОБА_3 заяви про страхове відшкодування, тим самим здійснено волевиявлення, спрямоване на одержання компенсації від страховика у вказаному розмірі.

Відтак, поставлення позивачем страховій компанії в провину способу прийняття від ОСОБА_3 заяви про страхове відшкодування лише на стадії судового розгляду від імені ОСОБА_1 , а не в позасудовому порядку (до подання позову), є безпідставним.

Наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_1 , позиваючись до суду у квітні 2020 року із вимогою про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля і виплаченим страховим відшкодуванням, відмовився від поданої від його імені представником заяви від 27.02.2020, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, який був реалізований шляхом фактичної виплати за прийнятим страховиком рішенням, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в розмірі 13985,50грн, тобто різниці між матеріальними збитками за висновком оцінщика-автотоварознавця (з урахуванням фізичного зносу автомобіля) в розмірі 33985,50грн і сумою виплаченого страхового відшкодування 17500грн, в порушення положень п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV не звернув уваги на те, що факт перерахування ПрАТ СГ ТАС на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, погодженому із страховиком, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Натомість, в контексті доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що застосовується як засіб недопущення недійсності правочину, поведінка позивача ОСОБА_1 щодо заявлення у квітні 2020 року позовних вимог у збільшеному розмірі страхового відшкодування, аніж за первісними домовленостями із страховиком, що фактично реалізовані виплатою у березні 2020 року, суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, бо не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.

Заявлена позивачем оцінка внутрішніх пошкоджень, що вартість робіт по зведенню якої коштувала позивачеві 500грн (21.02.2020 - зняття і установка бампера заднього, перевірка геометрії кузова), не підлягає стягненню зі страхової компанії, оскільки між страховиком і потерпілим був узгоджений обсяг страхового відшкодування на рівні 17500грн на підставі складених представником страховика актів огляду транспортного засобу (дефектна відомість) з виявленням характеру і локалізації пошкоджень від 21.02.2020 (а.с. 99-102), необхідність проведення такого дослідження не втілена в жодному документі, потерпілим при вирішення питання про обсяг відшкодування до страхової компанії взагалі не подавався документ про ці додаткові витрати на оцінку внутрішніх пошкоджень у графі «Перелік документів, що додаються» відсутні відомості про подання страховику платіжного документу про оплату цих 500грн, витрачених на оплату робіт з виявлення внутрішніх пошкоджень автомобіля позивача. Тому відсутні підстави для відшкодування і цієї частини заявлених вимог, що помилково були стягнуті на користь позивача.

Зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди покладається згідно із ст. 1194 ЦК України на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Проте, межами заявлених до заподіювача шкоди ОСОБА_2 вимог є вимоги про стягнення з останнього на користь позивача франшизи в розмірі 2500грн, що було задоволено судом, і в даному апеляційному провадженні, зважаючи на доводи апелянта ПрАТ СГ ТАС, присуджений обсяг яких не оскаржується сторонами.

Ураховуючи викладене, суд дійшов помилкового висновку про те, що страховик своє зобов`язання перед позивачем по виплаті погодженої суми страхового відшкодування не виконав в повному обсязі, через що має сплатити на користь позивача залишок страхового відшкодування відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 01.03.2020.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у справі з подібними правовідносинами (щодо виплати залишку страхового відшкодування згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, що не був охоплений погодженим в заяві розміром відшкодування), що викладені в постанові від 06.06.2018 у справі № 357/3729/17 (провадження № 61-17298св18).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи ухвалення рішення суду внаслідок порушення норм матеріального права, таке рішення, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній страховиком частині з прийняттям нового рішення судом апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову у відповідній частині згідно вищевказаного мотивування. Рішення суду в частині вимог, пред`явлених до страховика, в якій судом першої інстанції було відмовлено, підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується в оскаржуваній частині, то підлягають перерозподілу судові витрати. Рішення суду в частині стягнення з ПрАТ СГ ТАС на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1571,41грн підлягає скасуванню. А на користь ПрАТ СГ ТАС, що апелює, підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір, пов`язаний із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1261,20грн (150% від належного до сплати судового збору в суді першої інстанції 840,80грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС на користь ОСОБА_1 різниці між сумою страхового відшкодування та сумою завданих дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків у розмірі 13985,50грн, додаткових витрат у розмірі 500грн, а загалом 14485,50грн скасувати і у відповідній частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Це ж рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1571,41грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова