Справа № 275/176/21
08 червня 2021 року смт. Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Миколайчука П.В.,
із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Большакової А.К.
розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна, акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання попереднього договору укладеного як основного,-
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання попереднього договору укладеного як основного, мотивуючи його наступним.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.02.2021 розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.04.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
19.03.2020 від третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. до суду надійшли заперечення на позовну заяву обгрунтовані тим, що станом на сьогодні на її виконанні перебуває виконавче провадження № 63667749, оскільки 18.11.2020 разом із заявою стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою подальшого примусового виконання, надійшов оригінал виконавчого листа № 756/6040/20 від 08.09.2020 виданий Оболонським районним судом міста Києва. 18.11.2020 було розпочато виконавче провадження ВП № 63667749 шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, копію якої було надіслано сторонам виконавчого провадження за вих. № 9435 від 18.11.2020 рекомендованою кореспонденцією. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач наполягав розпочати примусове виконання рішення суду, одночасно з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, майно боржника (кошти) боржника. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта № 23395479 від 24.11.2020 було встановлено, що боржнику на праві приватної власності належить об`єкт житлової нерухомості, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 26.11.2020 року, приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження 160 553,86 грн. та внесено зміни до Державного реєстру обтяження рухомого майна. Просила суд відмовити повністю у задоволенні позову.
24.03.2021 від представника третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду надійшли письмові пояснення на позов мотивовані тим, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 06.09.2019 був укладений кредитний договір № 014/380805/82/646601, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 111 123, 46 гривень зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення до 06.09.2024. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_2 АТ «Райффайзен Банк Аваль» вимушено було звернутися до суду за захистом своїх прав. Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020 по справі № 756/6040/20 позов банку було задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/380805/82/646601 від 06.09.2019 у розмірі 142 946, 97 грн. та судові витрати у розмірі 2 102 грн. 10.11.2020 АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило до приватного виконавця заяву про відкриття виконавчого провадження, а 18.11.2020 приватний виконавець Волкова Є.О. відкрила виконавче провадження № 63667749 та 20.11.2020 накладено арешт на кошти боржника, а 26.11.2020 накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме: будинок, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., реєстраційний номер майна у РПВНМ: 3993090, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . В подальшому 07.12.2020 винесено постанову про розшук майна боржника. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020 на даний час не виконано, кредитний договір № 014/380805/82/646601 від 06.09.2019 не погашено. Спірне майно ОСОБА_2 , а саме: будинок, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., реєстраційний номер майна у РПВНМ: 3993090, місцезнаходження: АДРЕСА_1 забезпечує виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020 по справі № 756/6040/20. Просили відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець Волкова Є.О., АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання попереднього договору укладеного як основного.
22.04.2021 від представника позивача адвоката Ступак Т.О. до суду надійшли заперечення на пояснення АТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивовані тим, що 20.11.2020 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.4 попереднього договору, відповідачка гарантувала, що на нерухоме майно, а саме вказаний будинок та відповідну земельну ділянку не існуватиме прав та вимог інших осіб, щодо зазначеного майна не ведуться судові спори, не укладено будь-яких інших договорів та інше. На момент укладення попереднього договору, позивачу, ОСОБА_1 не було відомо про претендента на вищевказаний будинок, оскільки вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» ще не існувало. Арешт щодо виконання вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» на майно відповідачки було накладено лише 26.11.2020. Оскільки, кредитний договір між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою ніяким чином не стосувався будинку, а виконавче провадження було відкрито вже після оформлення та нотаріального посвідчення попереднього договору, вважає арешт будинку, який фактично належить позивачу, втручанням у власність позивача.
Ухвалою суду від 07.05.2021 судом відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Ступак Тетяни Олександрівни про забезпечення позову, а 26.05.2021 представником позивача подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, матеріали за якою перебувають на розгляді Житомирського апеляційного суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Вказав, що при укладенні попереднього договору передав відповідачці всю вартість будинку та земельної ділянки, за яку вони домовились продати будинок. При цьому основний договір не уклали, так як відповідачка вказувала на необхідність вирішення питань про погашення заборгованості за комунальні послуг, а нотаріус завірив позивача про належне забезпечення його прав при укладенні саме попереднього договору. Після передачі коштів та укладення договору відповідачка стала уникати спілкування, на даний час основний договір не укладено, передані їй гроші не повернуто, місце проживання її не відоме. Просив позов задовольнити, оскільки він фактично сплатив всю суму коштів та лише так захистить свої інтереси.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Большакова А.К. позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належними чином в порядку ст.ст. 128-131 ЦПК України через оголошення на сайті суду, поштові повідомлення про вручення судових повісток за відомою адресою проживання повернулись без вручення (а.с. 125, 134, 140, 149). Про причини неявки відповідачка суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, відзив на позовну заяву від відповідачки до суду не надходив.
Третя особа приватний виконавець Волкова Є.О. в судове засідання не з`явилася, 14.04.2021 від неї до суду надійшла заява про розгляд позовної заяви без її участі.
Представник третьої особи АТ "Райффайзен Банк Аваль" в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях та заяві від 08.06.2021 просили розглядати справу без участі представника.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач та його представник проти ухвалення заочного рішення не заперечили, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів, в зв`язку з чим в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 23.01.2010 ОСОБА_2 купила цілий житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2400 гектарів на якій він розташований (а.с. 8).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.12.2020 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 97 від 23.01.2010 набула у власність житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).
30.07.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за умовами якого сторони зобов`язалися у майбутньому, в строк до 30.07.2021 укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2400 гектарів на якій він розташований (а.с. 7).
Згідно копії заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020, копії виконавчого листа виданого 08.09.2020 по справі № 756/6040/20, копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2020, копії постанови про арешт майна боржника від 26.11.2020 та копії заяви про реєстрацію обтяження рухомого майна у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа вбачається, що на виконанні приватного виконавця Волкової Є.О. перебуває виконавче провадження по примусовому виконанні рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом. У межах даного виконавчого провадження накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 82-84,85-86, 89-90, 91-92).
На даний час основний договір щодо продажу ОСОБА_2 ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - не укладено.
Вбачається, що спір між сторонами виник з приводу укладеного ними 30.07.2020 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та позивач, як його сторона, яка виконала всі умови договору, звернувся до суду з позовом до іншої сторони, яка ухиляється від виконання умов попереднього договору, з вимогами про визнання вказаного попереднього договору укладеним як основного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом укладеного 30.07.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 попереднього договору сторони зобов`язались у майбутньому, в строк до 30.07.2021, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2400 гектарів на якій він розташований (пункт 1 попереднього договору).
Згідно п.6 попереднього договору від 30.07.2020, керуючись ст. 546 ч. 2 Цивільного кодексу України, сторони домовилися, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж, який не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком у розумінні Цивільного кодексу України.
Згідно п.7 попереднього договору від 30.07.2020, забезпечувальний платіж є забезпеченням не грошового зобов`язання, а зобов`язанням немайнового характеру, тобто укласти в майбутньому Основні договори.
Згідно пункту 10 вказаного договору сторона, винна в порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір забезпечувального платежу.
Пунктом 16 попереднього договору від 30.07.2020 передбачається, що одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається.
Згідно пункту 18 вказаного договору сторонами підтверджено, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. У випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством. Таке ж правило діє у разі протиріччя цього договору імперативним нормам чинних законодавчих актів.
Щодо доводів позивача про те, що оскільки він передав відповідачці всю суму коштів, яка і є кінцевою вартістю її нерухомого майна, то це є підставою для визнання попереднього договору укладеним як основного, за умови ухилення відповідачки від укладення такого, суд зазначає наступне.
Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено чіткий перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.
Ані ст. 635 ЦК України, ані узгоджені умови попереднього договору від 30.07.2020 не передбачають такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов`язання щодо укладення основного договору як визнання попереднього договору основним, навіть у випадку, коли однією з сторін повністю виконані свої зобов`язання за договором.
У зв`язку з цим, для цілей визначення правових наслідків порушення попереднього договору, передбаченого ст. 635 ЦК України, на відносини щодо передання індивідуально визначеної речі (зокрема, житла) на відшкодування збитків як правового наслідку порушення попереднього договору положення п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі як способу захисту цивільних прав та інтересів судом, застосуванню не підлягають як такі, що суперечать сутності зобов`язання з попереднього договору і принципу непорушності права власності.
За таких обставин, у випадку невиконання стороною умов попереднього договору інша його сторона може претендувати лише на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України та, у даному спорі згідно узгоджених в п. 10 умов попереднього договору від 30.07.2020, а не вимагати визнавати попередній договір основним договором.
Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.
Також, як вбачається з висновку ВГС України, відображеному в Постанові від 20.09.2017, справа № 923/1004/15, суть попереднього договору полягає в тому, що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір. При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності на це майно з укладенням попереднього договору.
Отже попередній договір не може вважатися самостійною підставою для переходу права власності на майно, та, відповідно, не може замінювати собою необхідності укладення основного договору щодо спірного майна.
На виконання вимог статті 263 ЦПК України суд також враховує і висновок Верховного Суду України у постанові від 02 вересня 2015 року, справа № 6-226цс14, та висновок, зазначений Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 303/504/16-ц.
Суд зазначає, що і в укладеному 30.07.2020 попередньому договорі сторони чітко узгодили правову природу коштів, переданих позивачем відповідачці. Зокрема, згідно п.п. 6-8 ці кошти є саме забезпечувальним платежем, який є лише забезпеченням виконання не грошового зобов`язання за попереднім договором, ці кошти лише зараховуються в суму платежів за основним договором, тобто не є тотожними сплаті всієї вартості за нерухоме майно відповідачки.
Суд зазначає, що попередній договір між сторонами було укладено 30.07.2020 та за його умов основний договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений протягом року, тобто до 30.07.2021. Однак, ані станом на день звернення до суду, ані на час ухвалення рішення ще не минув строк на укладення основного договору, тобто відсутні підстави стверджувати, що одна з його сторін ухилилась від виконання умов попереднього договору у узгоджений строк. Відтак, самі по собі відсутні підстави для твердження про ухилення відповідачкою від виконання умов попереднього договору, оскільки обумовлений сторонами строк на його укладення ще не сплив.
Суд зазначає, що позивачем не надано належної сукупності доказів того, що відповідачка ухиляється від укладання основного договору, оскільки твердження про її уникання від спілкування жодним чином не підтверджені, а сам факт не проживання відповідачки за зареєстрованою адресою не може вважатися достатнім доказом для твердження про ухилення відповідачки від виконання умов попереднього договору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, судом не встановлено правових підстав для визнання попереднього договору, укладеного між позивачем та відповідачкою 30.07.2020, як укладеним основним договором купівлі-продажу нерухомого майна, належного відповідачці. Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити.
На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Заяв про розподіл інших судових витрат до суду не надійшло.
Керуючись ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627,628,635 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна, акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання попереднього договору укладеного як основного відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Брусилівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Брусилівський районний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне рішення складене судом 10.06.2021.
Реквізити сторін у справі :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Суддя П.В. Миколайчук