Справа № 442/2754/20 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/2405/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м.Львів

Справа № 442/2754/20
Провадження № 22ц/811/2405/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційні скарги Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дрогобицько - Бориславського об`єднаного військового комісаріату (тепер - Дрогобицько-Бориславський об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м Дрогобичі 3 серпня 2020 року у складі судді Гарасимків Л.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, -

встановив:
14 травня 2020 року ОСОБА_4 звернулася з цим позовом. Просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 163 844, 20 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 61 594, 25 грн., всього: 225 438, 45 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що її чоловік - ОСОБА_5 був призваний на службу під час мобілізації на особливий період від 20 травня 2014 року до 8 червня 2015 року. Зазначає, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 421 від 19 травня 2016 року) захворювання і причина смерті ОСОБА_5 пов`язані із захистом Батьківщини. Вказує, що наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 14 травня 2015 року №90-РС сержанта ОСОБА_5 звільнено в запас за п. «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також, які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України). Стверджує, що 7 вересня 2017 року вона звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 за формою, визначеною Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Її (позивача) заяву разом з доданими до неї документами скеровано у Департамент фінансів Міністерства оборони України за вихідним №8151 від 13 вересня 2017 року. У січні 2018 року Міністерством оборони України їй відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що її покійний чоловік ОСОБА_5 на момент смерті не був військовослужбовцем, тому відсутні підстави для проведення такої виплати. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 3 травня 2018 року її позов задоволено частково та зобов`язано розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби - захисту Батьківщини; та прийняти рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Стверджує, що їй було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року задоволено її позов, скасовано протокол комісії про відмову у виплаті допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України визначити та виплатити їй ( ОСОБА_3 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнії дітей, одноразову грошову допомогу. Зазначає, що їй видано виконавчий лист від 27 грудня 2019 року, який перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Вказує, що 30 квітня 2020 року на її рахунок поступили кошти на виконання рішення суду в розмірі 689 000 грн., які є одноразовою грошовою допомогою та відповідають 500-кратному прожитковому мінімуму, який встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Стверджує, що законом передбачено строки виплати одноразової грошової допомоги, які відповідачами були порушені, що є підставою для застосування до них відповідальності у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за час прострочення. На час подання нею (позивачем) заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті військовослужбовця, яка зазначена у свідоцтві про смерть ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Відповідно з цієї дати у відповідачів виникло грошове зобов`язання перед нею, яке було виконано лише 30 квітня 2020 року шляхом зарахування одноразової грошової допомоги на її рахунок. Просить позов задовольнити.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 163 844, 20 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 61 594, 25 грн., всього: 225 438, 45 грн.

Рішення суду оскаржують відповідачі.

Міністерство оборони України вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 був повідомлений Департаментом фінансів Міністерства оборони України про надходження коштів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги 27 квітня 2020 року. Кошти на рахунок позивача перераховані 30 квітня 2020 року, в межах встановленого законом триденного строку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що обов`язок призначення та виплати одноразової грошової допомоги у Міністерства оборони України виник з рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року, а саме: з дати набрання таким рішенням законної сили (17 лютого 2020 року) , тому період виконання зобов`язання щодо виплати позивачу такої допомоги становить з 17 лютого по 29 квітня 2020 року (дати переказу коштів на рахунок позивача). Стверджує, що Львівський обласний військовий комісаріат не є боржником у даних правовідносинах.

Дрогобицько - Бориславський об`єднаний військовий комісаріат, вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року зобов`язано Міністерство оборони України визначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу. Рішення суду виконане 30 квітня 2020 року. Стверджує, що Дрогобицько - Бориславський об`єднаний військовий комісаріат не є платником спірних сум згідно чинного законодавства та рішення суду від 11 листопада 2019 року.

15 січня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 подано відзив на апеляційні скарги. У цьому відзиві представник посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційні скарги відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року визнано протиправним та скасовано п.17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги і компенсаційних сум від 24 травня 2019 року № 62, зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (дружині та дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1січня календарного року.

Рішення суду Міністерство оборони України виконало 30 квітня 2020 року, що підтверджується випискою за рахунком АТ «Кредобанк» від 4 травня 2020 та квитанцією № 23309172 від 4 травня 2020 року. Позивачу та її дітям сплачено 689 000 грн.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З урахуванням вимог статей 509 ЦК України, 524, 533-535, 625 ЦК України, судом зазначено, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті військовослужбовця, яка вказана у свідоцтві про смерть (24 лютого 2016 року) відповідно з цієї дати у відповідачів виникає грошове зобов`язання перед позивачем, яке було виконано 30 квітня 2020 року шляхом зарахування одноразової грошової допомоги на рахунок позивача.

При розрахунку заборгованості з інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначив, що відповідно до постанови об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок порушення Міністерством оборони України термінів виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 689 000 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 9 лютого 2012 року зазначено, що при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

До справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання як правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частимною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього відповідно до цієї правової норми обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми. У кредитора виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог

у одній справі не є обов`язковим.

Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору. Спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Судом встановлено, що рішення щодо вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування пункту 17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги і компенсаційних сум від 24 травня 2019 року № 62, зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу та її неповнолітнім дітям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, ухвалено Львівським окружним адміністративним судом 11 листопада 2019 року.

Розгляд цієї справи відповідно до статті 625 ЦК України і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої сумивиплати частини доходів у вигляді страхових виплат (адміністративні правовідносини), які цьому органу було зобов`язано призначити за рішенням адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року, ухваленого за правилами адміністративного судочинства, яким визнано дії відповідача незаконними та зобов`язано здійснити призначення соціальних виплат.

Відтак, належить зробити висновок, що між сторонами виник публічно-правовий спір, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.
Відповідно до вимог статті 256 ЦПК України позивачеві належить роз`яснити, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 256, ст. 367, п.4 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-391 ЦПК ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дрогобицько - Бориславського об`єднаного військового комісаріату (тепер - Дрогобицько-Бориславський об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 серпня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді