РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2472/21

провадження у справі №2/0285/673/21

18 червня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представника ОСОБА_1 ,

відповідачі: не прибули,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Данчук Ганни Олександрівни про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 41724532 від 21.06.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що вона була зареєстрована у спірній квартирі й відповідно мала право на користування цим житлом. Однак внаслідок проведення незаконних прилюдних торгів, квартира була відчужена третій особі, що порушує її права. Державний реєстратор здійснив оспорювану реєстрацію права власності на квартиру в період дії арешту на квартиру, встановленого ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 20.04.2018 року. На підставі викладеного, просила задовольнити позов.

У травні 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що арешт на спірну квартиру, який був накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 20.04.2018 року, скасований ухвалою слідчого судді цього ж суду від 02.07.2018 року. Право власності у ОСОБА_3 на спірну квартиру виникло на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року, яке набрало законної сили. Крім того, згідно розписки від 18.11.2013 року ОСОБА_2 зазначила, що добровільно звільнила спірну квартиру, зобов`язується знятися з реєстрації та претензій до нового власника квартири не має.

У червні 2021 року державний реєстратор подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що державна реєстрація права власності проведена відповідно до вимог Закону. 18.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до державного реєстрація із заявою про проведення державної реєстрації права власності, до якої зокрема долучено копію ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року, якою визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру. При перевірці в пошуку бази даних, державним реєстратором перевірено відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до відомостей виявлено: 1) запис про обтяження № 21311760, зареєстроване 10.07.2017 року, де предметом обтяження була спірна квартира, на підставі ухвали про забезпечення доказів № 295/2450/17 від 07.07.2017 року; 2) запис про обтяження № 26168620, зареєстроване 16.05.2018 року, де предметом обтяження є спірна квартира, на підставі постанови державного виконавця про арешт № 56409974 від 16.05.2018 року. Однак, згідно п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п. 6 ч. 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду шодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У червні 2021 року позивач подала відповіді на відзиви, у яких просить позов задовольнити. Посилається на те, що відповідачами не спростовано доводів, викладених у позовній заяві, у якій детально проаналізовані правові підстави на підтвердження незаконності рішення державного реєстратора.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 03.10.2012 року та знята з реєстрації - 18.11.2013 року (а.с. 10 зворот).

Згідно розписки від 18.11.2013 року ОСОБА_2 зазначила, що добровільно звільнила спірну квартиру, зобов`язується знятися з реєстрації та претензій до нового власника квартири не має (а.с. 73).

Спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_4 21.11.2012 року. Зазначена квартира була предметом іпотеки, на яку рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №2-169 було звернуто стягнення та встановлено початкову ціну продажу. 21.11.2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації спірної квартири, переможцем яких став покупець ОСОБА_5 . Законність проведення прилюдних торгів перевірялось у судовому порядку та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.05.2013 року (№285/858/13-ц), яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання свідоцтва про право власності недійсним (а.с. 60, 62).

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року (№285/2450/17), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2018 року, затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру ( 30, 32 ).

На підставі зазначеної ухвали суду, державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради прийнято оспорюване рішення № 41724532 від 21.06.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру (а.с. 16 зворот).

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 року у межах кримінального провадження №0000279 від 30.11.2012 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на спірну квартиру в частині заборони відчуження у будь-який спосіб (а.с. 34).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 року скасовано арешт на спірну квартиру, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 року, у зв`язку з тим, що кримінально провадження №0000279 від 30.11.2012 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України - закрито у звязку з відсутністю в діях осіб складу злочину (а.с. 72).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В судовому засіданні не доведено, а позивачем в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України не надано належних та допустимих доказів порушення її прав та інтересів прийняттям оспорюваного рішення державного реєстратора. Позивачем не доведено, у чому полягає порушення її прав користувача спірною квартирою у зв`язку з прийняттям державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за особою, з урахуванням того, що позивач втратила право користування зазначеною квартирою та її реєстрацію у спірній квартирі було знято 18.11.2013 року, про що свідчить відмітка у паспорті позивача.

Доводи позивача про те, що прилюдні торги від 21.11.2012 року є неправомірними, не заслуговують на увагу, оскільки законність проведення прилюдних торгів перевірялось у судовому порядку та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.05.2013 року (№285/858/13-ц), яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 23 червня 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків