Справа № 163/3242/20
Провадження № 2/163/77/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку за вищевказаною адресою. У будинку, окрім неї, онуки та двох правнуків, також зареєстрований відповідач, який доводиться колишнім чоловіком онуки. З 2015 року відповідач в будинку не проживає, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає. З будинку відповідач вибув в село Зачернеччя Ковельського (колишнього Любомльського) району, де фактично проживає зі своєю новою сім`єю. Жодні перешкоди у користуванні житлом йому не чинились. У зв`язку із такими обставинами позбавлена можливості реалізовувати свої права власника, тому захист її прав можливий лише в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач в канцелярію суду подала клопотання, у якому позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив.

За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11123039 від 04 липня 2006 року.

Довідкою Хворостівської сільської ради №387 від 26 листопада 2020 року стверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , однак з 2015 року за вказаною адресою не проживає.

Згідно із Актом обстеження місця проживання осіб № 389 від 26 листопада 2020 року по АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (попереднє прізвище за фактом реєстрації шлюбу з колишнім чоловіком та за фактом реєстрації місця проживання згідно будинкової книги ОСОБА_5 та правнуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Також в будинку зареєстрований ОСОБА_2 , однак з 2015 року не проживає.

Рішенням Любомльського районного суду від 12 листопада 2015 року у справі №163/2441/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла, відповідач у ньому не проживає без поважних причин уже понад п`ятьроків. При цьому, вибув з будинку за власним волевиявленням і поважності причин його непроживання у ньому не встановлено. Перешкоди для його вселення в житло упродовж цього періоду по справі не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ); РНОКПП - невідомий.

Головуючий : суддя С.С.Чишій