Справа № 211/1806/19
Провадження № 2/211/1016/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 червня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі - ТзОВ «НФС») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 року в розмірі 75466,42 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, та судові витрати.

В судове засідання сторони не з`явилися.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, надано відповідь на відзив з якої вбачається, що 13.03.2015 року TOB «ФК «Серет», яке 14.07.2017 було перейменовано в ТОВ «НФС», було внесене в Державний реєстр юридичних осіб, що підтверджується викопіюванням із офіційної сторінки Інтернет-представництва НБУ . 11.08.2015 року ТОВ «ФК «Серет» (на сьогодні назва ТОВ «НФС») було видано свідоцтво за серією ФК № 608 (реєстраційний номер 13103170) з додатком до нього. Відповідно до Додатка до Свідоцтва № 608 серія ФК ТОВ «ФК «Серет», Позивачу було надано право на здійснення таких видів послуг без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства як: надання гарантій; надання поручительств; надання позик; факторинг; фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язанням щодо наступного їх повернення, (належним чином засвідчена копія додається). Тобто на момент укладення договору факторингу № 28/02-1 від 28.02.2017 ТОВ «НФС» було фінансовою установою із внесенням до відповідного реєстру, мало відповідне свідоцтво та додаток до нього і відповідні повноваження фінансової установи, а отже мало право здійснювати фінансові послуги як фінансова компанія, зокрема надання факторингу. Вказане свідоцтво було анульоване розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25.05.2017 № 2052 . Окрім цього, згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

А тому посилання Відповідача, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» потрібно було мати ліцензію на надання послуг з факторингу є абсурдним, оскільки така набрала чинності тільки 10.06.2017, тобто після укладення договору факторингу № 28/02-1 від 28.02.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Норми закону про те, що юридична особа для звернення до суду повинна мати ліцензію на здійснення операцій з факторингу відсутні, а тому абсурдним є твердження Відповідача з цього приводу. ТОВ «НФС» звернулось з позовом до суду за захистом свої порушених прав, адже згідно ч. 5 ст. 4 ЦПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач та його представник до суду не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову, надав відзив згідно якого, вбачається, що 28.05.2012 року між ПАТ Ідея Банк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.15322.

В подальшому між ПАТ Ідея Банк та ТОВ ФК Рантьє укладено договір факторингу №30/09-1 від 30.09.2015 року, згідно з яким з 30.09.2015 року ТОВ Рантьє набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Після цього між ТОВ ФК Рантьє та ТОВ ФК Серет, яке перейменовано в ТОВ Нью Файненс Сервіс укладено договір факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року, згідно з яким з 28.02.2017 року ТОВ ФК Серет (Нью Файненс Сервіс) набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зч. 1, 3 ст. 1079 ЦПК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003 року Про затвердження Положення про Державний реєстр фінансових установ (далі - Розпорядження №41 від 28.08.2003 року), свідоцтво про реєстрацію фінансової установи - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення фінансової установи до Реєстру (п. 2 розділу І).

Згідно з п. 7 розділу І Розпорядження №41 від 28.08.2003 року, документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво.

Пунктом 2, 3, 4 розділу XI Розпорядження №41 від 28.08.2003 року визначено, що у разі внесення фінансової компанії до Реєстру Нацкомфінпослуг оформлює та видає заявнику додаток до Свідоцтва встановленої форми згідно з додатком 2 до цього Положення. У додаток до Свідоцтва відповідно до встановлених законодавством обмежень на суміщення діяльності з надання певних видів фінансових послуг Нацкомфінпослуг вносить такі види послуг: надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг; факторинг; надання поручительств; надання гарантій; надання позик; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів. Після отримання Свідоцтва та додатка до нього фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії.

Постановою Кабінету Міністрів України №913 від 07.12.2016 року Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (далі - Постанова КМУ №913 від 07.12.2016 року) затверджено ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

Згідно з п. 4 Постанови КМУ №913 від 07.12.2016 року відповідно до цих Ліцензійних умов орган ліцензування видає ліцензії на провадження господарської діяльності з надання послуг з факторингу.

Отже, до набрання чинності Постановою КМУ №913 від 07Л2.2016 року (10Л2.2016 року) та протягом шести місяців з дня набрання чинності вказаною постановою (до 10.06.2017 року) документом, що підтверджувало право на надання послуг з факторингу було свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, у додатку до якого було зазначено право на надання послуг з факторингу, після шести місяців з набрання чинності Постановою КМУ №913 від 07.12.2016 року, тобто з 10.06.2017 року, документом, що підтверджувало право на надання послуг з факторингу є свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, у додатку до якого було зазначено право на надання послуг з факторингу та ліцензія на провадження господарської діяльності з надання послуг з факторингу.

Проте, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем не надано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи з додатком та ліцензію на провадження господарської діяльності з надання послуг з факторингу.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит НБУ №27-0025/1129 від 06.01.2021 року, ТОВ ФК Серет, яка 14.07.2017 року була перейменована в ТОВ Нью Файненс Сервіс, 11.08.2015 року була внесена до Державного реєстру фінансових установ. Згідно із розпорядженням Нацкомфінпослуг 07.03.2017 року ТОВ Нью Файненс Сервіс було видано ліцензію на надання послуг з факторингу. Відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг 12.05.2017 року ТОВ Нью Файненс Сервіс було анульовано ліцензію на надання послуг з факторингу. Згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг 25.05.2017 року ТОВ Нью Файненс Сервіс було виключено з Державного реєстру фінансових установ.

Отже, навіть, якщо припустити, що на момент укладення договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року, між ТОВ ФК Рантьє та ТОВ ФК Серет, яке перейменовано в ТОВ Нью Файненс Сервіс, відповідач мав свідоцтво про реєстрацію фінансової установи з додатком у якому було зазначено право на надання послуг з факторингу, то на момент звернення до суду ТОВ Нью Файненс Сервіс не мала права на здійснення послуг з факторингу, оскільки 12.05.2017 року відповідачу було анульовано ліцензію на надання послуг з факторингу, а 25.05.2017 виключено з Державного реєстру фінансових установ.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідач вважає, що у задоволені позовної заяви ТОВ Нью Файненс Сервіс до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором слід відмовити, оскільки позивачем не надано документи, що підтверджували право на надання послуг з факторингу на момент укладення договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017року та на момент звернення позивача до суду з позовом, позивач не мав права на здійснення послуг з факторингу, тобто не мав права на здійснення дій щодо примусового стягнення коштів за договором факторингу в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 28 травня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.15322 (а.с. 7-8 - копія договору), відповідно до п. 1.1. якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 87547,07 грн. включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувалась одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 1.2. кредитного договору, банк надав кредит у день підписання даного договору строком на 84 місяці.

За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 21,99% річних від залишкової суми кредиту (п. 1.3 договору).

Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

30.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу № 30/09-1, відповідно до якого банк як первісний кредитор відступив факторові як новому кредитору право грошової вимоги за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 року.

28 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 року (а.с. 13-14,21-43 - копії договору, статуту, витягу).

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Серет», було виключено з Державного реєстру фінансових установ 25.05.2017 року № 2052. Ліцензію на здійснення факторингу анульовано 12.05.2017 року. Тобто вже після укладення 28 лютого 2017 року договору факторингу № 28/02-1. А тому посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано документи, що підтверджували право на надання послуг з факторингу на момент укладення договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року є безпідставними.

Що стосується посилання представника відповідача на те що, позивач не мав права на здійснення послуг з факторингу, тобто не мав права на здійснення дій щодо примусового стягнення коштів за договором факторингу в судовому порядку.

Так, у ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" факторинг визначено як одну з банківських операцій, що передбачає придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги і прийняття на себе ризику виконання таких вимог та прийом платежів.

Факторинг - беззаставне фінансування під забезпечення прав вимоги грошових коштів, тобто фактор набуває товарні накладні, за якими у нього виникають права вимоги грошових коштів. Факторинг це комісійно-посередницька діяльність, пов`язана з поступкою фактору (банку або небанківській установі, яка здійснює факторингові операції) клієнтом-постачальником неоплачених платежів вимог (рахунків-фактур) за поставлені товари, виконані роботи, послуги і, відповідно, одержання платежу за ними, тобто з інкасуванням дебіторської заборгованості клієнта (одержанням коштів за платіжними документами). Фактор стає власником неоплачених платіжних вимог і бере на себе ризик їх несплати.

За цим досить складним визначенням стоїть просте пояснення: факторинг - це купівля боргу. У будь-якій факторинговій операції беруть участь три сторони: Постачальник (кредитор) - компанія, що реалізує якийсь товар або послугу з відстрочкою платежу, надаючи товарний кредит. Покупець (дебітор) - компанія, що закуповує товар або послугу у постачальника з відстрочкою платежу. Фактор - банк або фінансова компанія, що надає послуги факторингу.

Види факторингу: Факторинг з регресом - вид факторингу, що має на увазі, що в разі, якщо дебітор не розрахується з факторинговою компанією, розрахунок повинен буде провести кредитор. Факторинг без регресу - форма факторингу, при якій фактор приймає на себе всі ризики: якщо дебітор не розрахується з ним - він просто втратить суму, виплачену кредитору. Відкритий факторинг - вид факторингу, при якому дебітор повідомляється про те, що його борг переведений. Закритий факторинг - вид факторингу, що не має на увазі повідомлення дебітора про переуступку боргу (банк надалі автоматично перенаправляє розрахунок за угодою в свою користь). Реальний факторинг - форма факторингу, при якій переуступається вже реально існуюче боргове зобов`язання. Консенсуальний факторинг - форма факторингу, при якій заздалегідь переуступається майбутній борг що ще не виник (наприклад, продавець хоче таким чином "підстрахуватися"). Внутрішній факторинг - вид факторингу, при якому дебітор і кредитор знаходяться всередині однієї країни. Зовнішній або міжнародний факторинг - вид факторингу, при якому покупець і постачальник є резидентами різних країн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», було укладено договір факторингу 28.02.2017 року № 28/02-1, відповідно до якого останнє вже 28.02.2017 року набуло право вимоги за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 року у відповідача ОСОБА_1 , а тому анульована ліцензія та розпорядження на право здійснення факторингу, тобто банківських операцій, що передбачає придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги і прийняття на себе ризику виконання таких вимог та прийом платежів, позивачеві станом на момен звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача непотрібна, оскільки таке право вимоги вже викуплене позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» 28.02.2017 року.

Станом на момент звернення до суду з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» існує та є юридичною особою. А послуги факторингу позивач відповідачеві не надавав та не здійснюваав.

Відповідачу на виконання вимог ст. 1082 ЦК України направлено повідомлення про зміну кредитора та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором за новими рахунками, однак вказане повідомлення відповідачем залишено без виконання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Банк виконав договірні зобов`язання повністю, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 р. виконує неналежним чином, станом на 28.02.2017 р. (дата відступлення права вимоги) та на 19.03.2019 р. заборгованість відповідача по погашенню кредиту складає 75466,42 грн. (а.с. 23 ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, слід задовольнити повністю.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

На підставі ст. ст. 514, 516, 525, 526, 530, 536, 610, 625 ЦК України, та керуючись ст..ст. 10, 12,13, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС", , адреса 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 23Б заборгованість за кредитним договором № 910.15322 від 28.05.2012 року станом на 19.03.2019 року в розмірі 75466 (сімдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят шість ) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС", , адреса 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 23Б судовий збір у розмірі 1921 ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: Н. О. Сарат