Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/828/20

2/330/24/2021

"12" березня 2021 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Куценко О.О., секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріївське» про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому вказав, що 24 серпня 2008 року між ним та відповідачем - ТОВ «Андріївське» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: Літній табір MTФ розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 475 78,00 грн.; Телятник розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 220790,73 грн.; Телятник розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 101150,21 грн.; Ме?майстерня, розташована в АДРЕСА_2 , вартістю 169476.00 грн.; Склад запчастин, розташований в АДРЕСА_2 , вартістю 2077,00 грн.; Мех. тік ЗАВ-40, розташований в АДРЕСА_3 , вартістю 2734.04 грн.; Магазин №3, розташований в АДРЕСА_4 , вартістю 3965.50 грн.; 2 майданчики, розташовані в АДРЕСА_3 , вартістю 35179,46 грн.. Всього на загальну суму 583504,62 грн.

Обов`язки за вказаним договором були виконані обома сторонами. Позивач сплатив продавцю суму, визначену договором, а ТОВ «Андріївське» передало позивачу за Актом зазначене майно та майнові сертифікати. Однак зареєструвати право власності на це майно у позивача немає можливості у зв`язку тим, що попередній власник (Продавець) за договором - придбавав майно, яке було розподілене на майнові сертифікати колишніх членів КСП «Південний», але правовстановлюючого документа не мав. Це позбавляє позивача повною мірою скористатись своїм право власності, в тому числі розпоряджатись цим майном на свій розсуд, що є порушенням конституційного права на мирне володіння майном. Таким чином, після виділення з пайового фонду колишнього» КСП «Південний» майна в натурі групі співвласників, право власності на майновий пай припинилося, а свідоцтва про право власності на майновий пай (майнові сертифікати) повинні були вилучені та анульовані. Таким чином, майнові паї на спірне майно, як об`єкт цивільних прав та обов`язків, існували до виділення в натурі майна з пайового фонду реорганізованого КСП «Південний». 24 лютого 2007 року співвласниками майна в особі Голови комітету (Уповноваженого) ОСОБА_2 , який діяв на підставі Договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 15 вересня 2002 року продали, а ТОВ «Андріївське» придбало спірне майно. 14 грудня 2007 року загальні збори співвласників майна спілки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішили питання про продаж спільного майна ТОВ «Андріївське» за 14 % вартості майнових сертифікатів співвласників, що входили до спілки. 3окрема серед проданого майна були телятники, механізований тік та майданчики. Фактично придбавались нові сертифікати (майнові права), а не саме майно, оскільки воно не було зареєстроване як об`єкт нерухомості в установленому порядку. З Договору від 15 вересня 2002 року, вбачається, що його сторони є один до одного одночасно і кредиторами і боржниками. Зазначений Договір не містить заборони або іншого застереження щодо заміни сторони у зобов`язанні. Тому на даний час фактично позивач ОСОБА_1 , є співвласником майна що належало колишнім членам КСП «Південний» і яке було розподілене між ними. Позивач звернувся до суду з метою вирішення питання про визнання права власності на спірне майно, тому що відсутні можливості в позасудовому порядку переоформити свідоцтва (майнові сертифікати) із-за ліквідації КСП «Південний» та його правонаступника.

В зв?язку з чим, просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно: Комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: А-1 коровник площею 1557,1 м.кв.; Б-1 склад площею 831,1 м.кв.; Комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з: А-1 майстерня площею 1182,2 м.кв.; Б-1 склад запчастин площею 355,5 м.кв.; №1 огорожа; №2 замощення. Магазин А-1, площею 115,1 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Також просив визнати право власності на рухоме майно: Зерноочисний комплекс ЗАВ-40, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Асфальтований майданчик з металевим навісом, площею 13900 м.кв. який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Асфальтований майданчик з металевим навісом, площею 13900 м.кв. який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Андріївське» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24 лютого 2007 року співвласниками майна в особі Голови комітету (Уповноваженого) ОСОБА_2 , який діяв на підставі Договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 15 вересня 2002 року продали, а ТОВ «Андріївське» придбало спірне майно. 14 грудня 2007 року загальні збори співвласників майна спілки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішили питання про продаж спільного майна ТОВ «Андріївське» за 14 % вартості майнових сертифікатів співвласників, що входили до спілки. 3окрема серед проданого майна були телятники, механізований тік та майданчики. Фактично придбавались нові сертифікати (майнові права), а не саме майно, оскільки воно не було зареєстроване як об`єкт нерухомості в установленому порядку.

24 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем - ТОВ «Андріївське» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу спірного майна (а.с.11-12). Відповідно до вказаного договору позивач сплатив продавцю суму, визначену договором, а ТОВ «Андріївське» передало позивачу за Актом зазначене майно та майнові сертифікати. Таким чином, обов`язки за вказаним договором були виконані обома сторонами.

Разом з цим, як зазначив позивач, зареєструвати право власності на це майно у позивача немає можливості у зв`язку тим, що попередній власник (Продавець) за договором - придбавав майно, яке було розподілене на майнові сертифікати колишніх членів КСП «Південний», але правовстановлюючого документа не мав.

Таким чином, майнові паї на спірне майно, як об`єкт цивільних прав та обов`язків, існували до виділення в натурі майна з пайового фонду реорганізованого КСП «Південний».

Вказані обставини, позбавляють позивача можливості вирішити спір позасудовим порядком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,220, 328,344,640 ЦК України, 10, 12, 77-81, 197-198,200,206, 259,263-265, 279,280-283 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріївське» про визнання права власності на майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно: 1) Комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: А-1 коровник площею 1557,1 м.кв.; Б-1 склад площею 831,1 м.кв.; 2) Комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з: А-1 майстерня площею 1182,2 м.кв.; Б-1 склад запчастин площею 355,5 м.кв.; №1 огорожа; №2 замощення. 3) Магазин А-1, площею 115,1 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: 1) Зерноочисний комплекс ЗАВ-40, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . 2) Асфальтований майданчик з металевим навісом, площею 13900 м.кв. який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . 3) Асфальтований майданчик з металевим навісом, площею 13900 м.кв. який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 12 березня 2021 року.

Суддя: