Провадження № 22-ц/812/984/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/6519/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Шаманської Н.О., Тищук Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 05 квітня 2021 року під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ГУ ПФУ звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позивач зазначав, що з 04 березня 2010 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ (правонаступник Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, Інгульського об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія відповідачки обчислена із врахуванням довідок про заробітну плату від 11 листопада 2009 року № 10, виданої кооперативом «Прометей»; від 11 листопада 2009 року № 22 та від 28 травня 2010 року № 27, видані приватним багатопрофільним Малим підприємством «Вілена-Люкс».

Відділом контрольно-перевірочної роботи управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю ГУ ПФУ були проведені перевірки та встановлено, що відомості, вказані в довідках про заробітну плату, не відповідають первинним документам. А тому довідки про заробітну плату від 11 листопада 2009 року № 22 та від 28 травня 2010 року № 27 не можуть бути враховані при обчисленні пенсії відповідачки, оскільки містять недостовірні відомості.

До того ж Кооператив «Прометей» ліквідований 19 березня 2009 року. Враховуючи, що довідка про заробітну плату від 11 листопада 2009 року № 10 видана після ліквідації підприємства, то вона також не може бути врахована при обчисленні пенсії.

У зв`язку із цим за період з 04 березня 2010 року по 31 січня 2014 року виникла переплата пенсії в сумі 58997,19 грн.

16 січня 2014 року позивачем прийнято рішення № 2/15 про утримання з відповідачки надміру виплаченої пенсії. Борг утримувався з ОСОБА_1 в розмірі 20 % від нарахованої щомісячно суми пенсії з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2020 року.

З 01 квітня 2020 року стягнення переплати припинено у зв`язку із отриманням постанови Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 травня 2020 року.

Залишок надміру виплаченої пенсії за період з 04 березня 2010 року по 31 січня 2014 року складає 37941,12 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ надміру виплачену пенсію в розмірі 37941,12 грн.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при поданні заяви до Управління ПФУ, відповідачка надала усі необхідні документи для встановлення наявності підстав для призначення пенсії, будь-яких доказів, які б свідчили про надання відповідачкою завідомо неправдивих даних або зловживань з її боку, позивачем до суду не надано.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями. Оскільки переплата виникла внаслідок подання відповідачкою документів з явно недостовірними даними, тому вона має повернути ПФУ переплачені кошти.

На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена з таких підстав.

Так, судом встановлено, що згідно з розпорядженням № 171033 від 05 липня 2010 року, ОСОБА_1 з 04 березня 2010 року перебуває на обліку у ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсія ОСОБА_1 обчислена із врахуванням довідок про заробітну плату від 11 листопада 2009 року № 10, виданої кооперативом «Прометей»; від 11 листопада 2009 року № 22 та від 28 травня 2010 року № 27, видані приватним багатопрофільним Малим підприємством «Вілена-Люкс».

Згідно з складеним актом УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 04 листопада 2013 року № 182, головним спеціалістом-економістом відділу контрольно-перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів ОСОБА_2 , з відома керівника ПБМП «Вілена-Люкс», проведена перевірка достовірності довідки про заробітну плату для призначення пенсії на ОСОБА_1 за період з 1994 року по 1995 рік.

Перевіркою встановлено, що в довідці № 22 від 11 листопада 2009 року, наданій ПБМП «Вілена-Люкс» до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва та даних особових карток ОСОБА_1 за період з 01 січня 1994 року по 31 грудня 1995 року сума заробітної плати завищена на 3509,89060 грн.

Згідно з актом від 10 грудня 2013 року № 241 головним спеціалістом-економістом відділу контрольно-перевірочній роботі за нарахуванням та сплатою платежів ОСОБА_2 , з відома керівника ПБМП «Вілена-Люкс», проведена ще одна перевірка достовірності довідки про заробітну плату для призначення пенсії на ОСОБА_1 за період з 1996 року по 1999 рік.

Перевіркою встановлено, що в довідці № 27 від 28 травня 2010 року, наданій ПБМП «Вілена-Люкс» до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва та даних особових карток ОСОБА_1 за період з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1999 року сума заробітної плати завищена на 2206,62 грн.

Згідно з повідомленням УПФУ у Заводському районі м. Миколаєва Кооператив «Прометей» ліквідований 19 березня 2009 року, хоча довідка про заробітну плату для призначення пенсії видана відповідачці 11 листопада 2009 року.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що 16 січня 2014 року позивачем було прийняте рішення № 2/15 про утримання з відповідачки надміру виплаченої пенсії у розмірі 58997,19 грн.

Зазначений борг утримувався з відповідачки в розмірі 20 % від нарахованої щомісячно суми пенсії з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2020 року.

З 01 квітня 2020 року стягнення переплати припинено у зв`язку із отриманням постанови Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 серпня 2020 року.

Статтею 12 ЦПК України встановлюється, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії за період з 04 березня 2010 року по 31 січня 2014 року у розмірі 37941,12 грн, ГУ ПФУ послалося на статтю 1166 ЦК України (відшкодування майнової шкоди, завданою неправомірними діями).

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі зазначені обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту.

Як визначено у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначити, чи є такий спосіб ефективним, вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідної компенсації (Постанова Великої палати Верховного Суду у справі № 399/142/16).

Розглядаючи справу та встановивши, що право позивача було порушено, однак позивач обрав невірний спосіб захисту права, суди повинні захистити право найбільш наближеним до обраного позивачем способу, якщо тільки таке уточнення не змінює склад сторін спору, матеріально правове обґрунтування та не тягне за собою встановлених інших фактичних обставин (в межах позову).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що способом захисту прав позивача є повернення безпідставно набутої пенсії (статті 1212, 1215 ЦК України).

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом.

Стаття 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлює, що наслідком надмірної виплати пенсіонерові пенсії через зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо) є стягнення таких сум.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при поданні заяви до Управління ПФУ, відповідачка надала усі необхідні документи для встановлення наявності підстав для призначення пенсії, будь-яких доказів, які б свідчили про надання відповідачкою завідомо неправдивих даних або зловживань з її боку, позивачем до суду не надано.

Разом з тим, в даному випадку суд апеляційної інстанції керується тим фактом, що недобросовісність дій відповідачки полягає у тому, що ОСОБА_1 особисто подала до пенсійного органу довідки від 11 листопада 2009 року № 22 та від 28 травня 2010 року № 27 з недостовірними даними, а саме, з завищеними розмірами заробітної плати за періоди роботи з 1994 по 1995 рік та з 1996 року по 1999 рік.

Також про недобросовісність дій відповідачки та навмисне подання недостовірної інформації свідчить той факт, що відповідачка розуміла, що саме наявність таких довідок забезпечить їй нарахування пенсії у більшому розмірі.

Аналогічних висновків щодо правового регулювання подібних правовідносин дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 404/4822/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 477/2508/16-ц.

До того ж, колегія суддів враховує, що з 2014 року по 2020 рік з ОСОБА_1 вже утримується надміру виплачена пенсія на підставі рішення позивача № 2/15 від 16 січня 2014 року у розмірі 58997,19 грн.

Протягом зазначеного періоду ОСОБА_1 погоджувалася з таким утриманням та не оскаржувала вказане рішення позивача в передбаченому законом порядку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про доведеність недобросовісності з боку відповідачки щодо подання документів з явно неправильними відомостями, що призвело до завищеного розрахунку пенсії, а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідачки безпідставно отриманої пенсії в розмірі 37941,12 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, не дав їм належної оцінки та помилково відмовив в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції належить скасувати на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5255 грн., сплачений позивачем при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1, п/р НОМЕР_2 , відкритий у Філії МОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 326461, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 37941 грн 12 коп. безпідставно отриманої пенсії.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1, п/р НОМЕР_2 , відкритий у Філії МОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 326461, ідентифікаційний код юридичної особи в ) судовий збір у розмірі 5255 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіН.О. Шаманська Н.О. Тищук

Повне судове рішення складене 15 червня 2021 року.