Справа № 206/33/21
Провадження № 2/209/653/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Погрібної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просить: зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпра Міністерства оборони України вчинити певні дії, а саме визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 та обов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра подати до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 31,8 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що він на даний час проходить військову службу на посаді військового комісара Самарського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та є військовослужбовцем Збройних Сил України. Відповідно до розрахунку вислуги років, має вислугу військової служби 30 років 07 місяців, крім того являється ветераном військової служби, учасником бойових дій та пенсіонером Міністерства оборони України. Згідно з протоколом житлової комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 02.08.2007 р. № 4 позивача було зараховано на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов з встановленим терміном одержання житла за рахунок Міністерства оброни України з 17.07.2002 року. Протоколом засідання житлової комісії від 07.12.2018 року № 12, на підставі рішення розподілу гарнізонної житлової комісії викладеного в протоколі від 03.12.2018 року № 52, позивачу та членам його родини було розподілена службова квартира. На підставі ордеру на службове жиле приміщення № 42 від 29.07.2019 року, яке видане Адміністрацією Дніпровського району Кам`янської міської ради позивачу було надано службове житло, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де разом із дружиною та двома дітьми (син ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_2 - 1993 р. народження) вони зареєстровані на теперішній час. Протоколом засідання житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.03.2020 року № 2, на підставі рапорту ОСОБА_1 та враховуючи те, що позивач має право на отримання постійного житла, у зв`язку з наявністю вислуги років на військовій службі більш ніж 20 років, було прийняте рішення щодо виключення квартири із числа службового житла та надання її для постійного проживання. Звернувшись до відповідача із заявою щодо виключення вищевказаної квартири з числа службових, позивач отримав відмову, обґрунтовану тим, що на виконання розпорядження заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 року №19360/з з метою створенню службового житлового фонду у гарнізонах Збройних Сил України надані відповідні розпорядження стосовно не подання командирами військових частин Збройних Сил України до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) пропозицій щодо виключення житла з числа службового до окремого розпорядження.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.43).

18 травня 2021 року до суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справіу зв`язку з відсутністю предмета спору та підстав на оскарження, додавши рішення заступника Міністерства оборони України від 28.12.2020 року № 19360/з/2-2019 щодо виключення житлових приміщень із числа службових.

Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та просили закрити провадження у справі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 та двома дітьми: син ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_2 - 1993 року народження зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_2 на підставі ордера на службове жиле приміщення № 42 від 29 липня 2019 року, виданого Адміністрацією Дніпровського району Кам`янської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 26.06.2019 року № 176, у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження дітей та копією ордера на службове жиле приміщення (а.с. 13-16,17,18-19, 20).

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Самарському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Дніпра, є військовослужбовцем Збройних Сил України, являється ветераном військової служби, учасником бойових дій та пенсіонером Міністерства оборони України, що підтверджується копіями посвідчень та довідкою (а.с. 11, 25).

Крім того відповідно до розрахунку вислуги років військовослужбовця, затвердженого начальником відділення офіцерів запасу і кадрів Самарського районного військового комісаріату майором ОСОБА_4 , загальна вислуга років ОСОБА_1 складає 31 рік 05 місяців 16 днів, а календарна вислуга років складає 30 років 10 місяців 04 днів (а.с. 26).

Відповідно до витягу з протоколу № 2 засідання житлової комісії Дніпропетровського ОТЦК та СП від 12 березня 2020 року, було прийняте рішення про клопотання перед начальником КЕВ м. Дніпро про виключення квартири, що займає військовий комісар ОСОБА_1 зі своєю сім`єю, з метою забезпечення його житловим приміщенням для постійного проживання, зі зняттям з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (а.с. 22).
Зважаючи на те, що службовий статус наданій його сім`ї квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та набуття ним права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, від звертався з проханням виключення вищевказаної квартири з числа службових до КЕВ м. Дніпра, в віданні якого знаходиться фонд службового житла, та який, відповідно до покладених на нього повноважень, являється контролюючим органом та зобов`язаний організовувати вирішення таких питань. Але, на своє звернення отримав відмову, яке мотивоване посиланням на виконання розпорядження заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 року №19360/з, з метою створенню службового житлового фонду у гарнізонах Збройних Сил України надані відповідні розпорядження стосовно не подання командирами військових частин Збройних Сил України до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) пропозицій щодо виключення житла з числа службового до окремого розпорядження (а.с. 23,24).
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів).
Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.
Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному КМ України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Посилання відповідача на рішення заступника Міністра оборони України № 19360/з/2-2019 від 28.12.2020 року позбавлене юридичного сенсу з огляду на те, що вказане рішення не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Ніякого зв`язку вказане рішення з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.
Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Адміністрацією Дніпровського району Кам`янської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпра. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Ухвалюючи рішення у справі, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі більше 30 років, перебуває на військовій службі в Самарському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Дніпра, є військовослужбовцем Збройних Сил України, являється ветераном військової служби, учасником бойових дій та пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Дніпра, але постійного житла до цього часу не отримав, отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).
Вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватись на законодавчому положенні або юридичному акті, такому, як судовий вердикт (рішення у справі «Конецький проти Словаччини»).
Легітимні сподівання позивача ОСОБА_1 на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені вказаними нормативно-правовими актами України та підтверджені існуючою судовою практикою Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду України на час його перебування на квартирному обліку, тобто, є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна».
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.
Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, , місцезнаходження: вул. Феодосіївська, 13, м. Дніпро, 49005, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ЄДРПОУ 08353525, місцезнаходження: вул. Шмідта, 16, м. Дніпро, 49006, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на виключення з числа службового житла квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра подати до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради клопотання з належними документами про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 31,8 кв.м., з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 30 червня 2021 року.

Суддя Я.В. Замкова