Справа № 939/813/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У цій квартирі зареєстрована, але більше одного року не проживає його колишня дружина відповідачка ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачка у вказаній квартирі зареєстрована, але більше року не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації його /позивача/ прав на квартиру, то просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

В судове засідання позивач не з`явився, просив справу розглядати без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, відзив не надала.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 21 червня 2006 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Як убачається з матеріалів справи /а.с. 11,16/, у квартирі за вказаною адресою з 07 липня 2011 року значиться зареєстрованою колишня дружина позивача відповідачка ОСОБА_2 .

Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка у вказаній квартирі не проживає більше року, з реєстрації у добровільному порядку не знімається.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних належних та допустимих доказів відсутності відповідачки за місцем реєстрації більше одного року суду не надано.

При цьому суд не приймає до уваги акт депутата Пісківської селищної ради про обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30 березня 2021 року, на який посилається позивач, оскільки даний акт складений зі слів сусідів, які в судовому засіданні не були допитані в якості свідків, до того ж, відомості, зазначені в акті, є неконкретизованими, що не дозволяє суду встановити точний час, з якого відповідачка не проживає у квартирі позивача.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як в судовому засіданні не було доведено відсутності відповідачки у спірній квартирі без поважних причин більше одного року, то підстав для визнання її такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням не вбачається, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись 9,150,156 ЖК України, ст. 317,383,391,405 ЦК України, ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 23 червня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч