Справа № 450/2094/21 Провадження № 2/450/1359/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04 червня 2021 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Кіпчарський М.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживача,-

встановив:

01.06.2021 р. позивач звернувся до Пустомитівського районного суду з даним позовом та просить визнати недійсним договір позики, укладений 05.02.2021 року між ним та ТОВ «Маніфою» № 1657370, здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за даним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Подана позовна заява не відповідає вимогам, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, з огляду на наступне.

В порушення вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено:

- ціни позову;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

В порушення вимог ч. 5, ч.6 ст. 177 ЦПК України, позивачем на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, до позовної заяви не додано разрахунок суми заборгованості за договором позики від 05.02.2021 року.

А подане позивачем клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження складнощів у самостійному отриманні разрахунку заборгованості чи доказів щодо відмови у наданні такого.

Крім цього, в порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Посилання позивача в даному випадку на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ( надалі Закон) не є підставним, так як згідно п.23 ст.1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ст. 21 даного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Крім цього, статтею 1-1 Закону встановлено сферу його дії , а саме цей Закон регулює інші за змістом відносини, а саме відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

З системного аналізу положень Закону слідує, що для звільнення особи від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак в порушення даних вимог Закону, позивач у своїй позовні заяві не зазначає, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є визнання недійсним договору позики, що не є договором споживчого кредиту та не підпадає під ознаки «продукції» в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак положення цього Закону не регулюють відносин, які виникли між сторонами. Тому стаття 22 даного Закону щодо звільнення від сплати судового збору, у даному випадку не може бути застосована.

Враховуючи викладене, оскільки позивач не відноситься до жодної з пільгових категорій, суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору, перелік яких визначено статтею 5 ЗУ "Про судовий збір" і те, що предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, що становить 908,00 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175,177,185, 258- 261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживача - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

СуддяМ. О. Кіпчарський