РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 року в розмірі 86648,33 грн., з яких: 70299,08 грн. - подвійні проценти (згідно ст. 625 ЦК України) за період з 11.11.2015 року по 09.09.2018 року; 16349,25 грн. інфляційні за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що між банком і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 р., відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 39000 доларів США, які останній зобов`язувався щомісяця повертати у розмірі та у строки, передбачені графіком погашення кредиту (додаток №1), зі сплатою процентів за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення 25.05.2018р.

30.09.2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 р., відповідно до умов якого банк надав відповідачу транш в національній валюті в розмірі 233768,78 грн. в межах ліміту кредитної лінії.

Крім того, відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони домовились, що за користування кредитними коштами з 30.09.2011 року відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15,00 % річних, а з 30.09.2012 року - у розмірі 17,5 % річних (п.6 додаткової угоди).

Відповідач порушив умови кредитного договору, допустив виникнення заборгованості, що спонукало банк звернутися до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості, яка існувала станом на 29.12.2015 р. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.09.2017р. встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, факт видачі кредиту, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 року в сумі 163 518,10 грн.

Вказане рішення було звернуто до примусового виконання та заборгованість за кредитним договором була фактично погашена 10.09.2018 року.

Так, на підставі умов кредитного договору, а саме п. 1.3.1., та ч. 2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити проценти у подвійному розмірі, а саме 70299,08 грн. за період з 11.11.2015 року по 09.09.2018 року, а також інфляційні втрати у розмірі 16349,25 грн. за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року.

Ухвалою суду від 01.11.2019 р. відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.12.2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що 27.05.2015 року банк направив письмову вимогу на адресу як позичальника так і поручителя з вимогою погасити наявну прострочену заборгованість за кредитом протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги. Вимогу про сплату заборгованості ОСОБА_1 отримав 15.06.2015 року. Отже, направляючи вимогу банк зміним термін виконання основного зобов`язання згідно ст. 1050 ЦК України. Так, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено правовий висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, останнім днем виконання зобов`язання було 17.07.2015 року і після цієї дати банк втратив право нараховувати проценти по договору. Крім того, банк безпідставно нараховує відповідачу 35% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки сторони послідовно у всіх пунктах договору встановлювали право Банку змінити розмір ставки процентів по договору з настанням певних обставин, як то п. 1.3.1. чи п. 5.3 договору. І такий розмір ставки є платою за користування кредитними коштами, а не відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зазначив, що спори між сторонами розглядались неодноразово, у справах №296/31/16-ц та №296/9419/18 і позивач надавав інші розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за договором. Згідно попередніх розрахунків позивач включав подвійну процентну ставку згідно п. 1.3.1. договору до заборгованості по процентам за користування кредитом. До моменту подання позову АТ «Укрсиббанк» не надав у жодному судовому засіданні «довідку-розрахунок» заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін. Також наголосив, що розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем є невірним, а показники інфляції за деякі місяці не відповідають інформації з офіційного вебсайту Державної служби статистики України, оскільки індекс інфляції за квітень 2018 року становить 100,8%, а травень 2018 року становить 100%. Крім того, рішення суду набрало законної сили 16.09.2017 року, тому вересень місяць 2017 року не індексується, і не індексується також вересень місяць 2018 року, оскільки заборгованість була погашена 09.09.2018 року. Також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній просить суд стягнути заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності (а.с. 64-66).

24.01.2020 року представник АТ «Укрсиббанк» адвокат Гладиш Я.М. подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що оскільки вимоги про дострокове погашення кредиту боржник не виконав, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та пунктів 1.3.1, 4.1 кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до моменту погашення заборгованості. Враховуючи порядок нарахування процентів щомісяця твердження відповідача про пропуск позовної давності є передчасним та суперечить умовам кредитного договору, оскільки відсотки є такими, що нараховані в межах позовної давності. При цьому, посилання відповідача на наявність рішення суду жодним чином не впливає на необхідність оцінки судом дати виникнення у позичальника обов`язку зі сплати процентів у тому числі у тих які нараховані після ухвалення рішення про стягнення заборгованості. Проценти є окремими щомісячними зобов`язаннями, їх нарахування здійснюється щомісяця (і відповідно обов`язок їх погашення також виникає щомісяця). Отже, і обрахунок позовної давності по процентам відбувається щодо кожного платежу окремо (а.с.106 -112).

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.168,173).

Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, проти задоволення позову заперечує (а.с.169,174).

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нове найменування Акціонерний банк «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008р., відповідно до якого банк надав для відповідача кредитні кошти в сумі 39000 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору було еквівалентно 189150,00 грн., зі строком повернення 25.05.2018 р. та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних (п.1.1, 1.2.2, 1.3.1 кредитного договору) (а.с.13-16).

30.09.2011 року між Публічний акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 р., відповідно до умов якого банк надав відповідачу транш в національній валюті в розмірі 233768,78 грн. в межах ліміту кредитної лінії, зі строком повернення 25.05.2018 року (а.с.19-20).

Крім того, відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони домовились, що за використання кредитних коштів за договором з 30.09.2011 року встановлюється процентна ставка у розмірі 15,0 % річних, а з 30.09.2012 року встановлюється процентна ставка у розмірі 17,5 % річних (п.6 додаткової угоди).

Під час дії кредитного договору банк повідомляв ОСОБА_1 , що підтверджується листом вих. №30-11/29469 від 06.10.2015 р., про те, що станом на 05.10.2015 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 142610,55 грн. Одночасно банк вимагав усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі: 29221,10 грн. прострочена заборгованість; 19881,95 прострочена заборгованість по процентам (а.с.22).

Положеннями вищевказаного договору було передбачено умови повернення кредиту і сплати відсотків за його користування та вказані умови було порушено відповідачем, що підтверджується рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.09.2017р. у цивільній справі № 296/31/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена, відповідно до якого позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідача ОСОБА_1 та його поручителя ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.05.2008 року станом на 29.12.2015року в сумі 163 518,10 грн. (з яких: заборгованість за простроченим кредитом у сумі 122 728,60 грн., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у сумі 26 624,92 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 8 518,36 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5 646,22 грн.).

Водночас з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, наданої позивачем, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що заборгованість за кредитним договором була фактично погашена 10.09.2018 року (а.с. 31-44).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з ухваленням судового рішення про стягнення боргу у 2017 р. зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та продовжує тривати до моменту повного погашення грошового зобов`язання. Отже, банк як кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення в межах строку позовної давності.

Позивач звертаючись з вищевказаним позов, обґрунтовуючи заявлений розмір позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості процентів, нарахованих ним на підставі ст.625 ЦК України.

Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України) станом на 11.10.2019р. за кредитним договором №0 від 30.09.2011р. загальний розмір заборгованості за процентами складає 70299,08 грн. Вбачається, що нарахування процентів здійснено за період з 11.11.2015р. по 09.09.2018р. виходячи з розміру процентної ставки 35,00 % річних (а.с.42-43).

Таким чином, банк виконав та надав суду розрахунок процентів (за періодом та процентною ставкою) за користування відповідачем кредитними коштами понад встановлений договором строк.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов кредитного договору останньою датою повернення кредитних коштів було 25.05.2018р. Також вбачається, що позивач 06.10.2015р. надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення простроченої суми кредуиту в розмірі 29221,10грн. на 41 календарний день відправлення вимоги, а у разі не виконання цього обов`язку - повернути суму кредиту в розмірі 122728,60грн. в повному обсязі та сплатити нараховані проценти на дату фактичної оплати (а.с.22).

Вбачається, що відповідач не виконав цієї вимоги, тому банк 30.12.2015р. звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача боргу по кредиту в загальній сумі 163518,10р., яка утворилася станом на 29.12.2015р., в т.ч. 122728,60грн. заборгованості за простроченим кредитом, 26624,92грн. заборгованості за простроченими процентами, 8518,36грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та 5646,22грн. пені по несплачених процентах (а.с. 26, 27).

Тобто, звертаючись з позовом позивач вважав заборгованість по кредиту в сумі 122728,60грн простроченою.

Як вказувалося вище, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 06.09.2017р. у цивільній справі № 296/31/16-ц позовов було задоволено повністю (а.с. 28-30).

Отже позивач використав передбачене кредитним договором право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, а відтак такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом у разі пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019р. у справі № 127/15672/16-ц, від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц, від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц, від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019р. у справі №127/15672/16-ц, від 04.06.2019р. у справі №916/190/18, від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та ОСОБА_2 , яка поручилася за виконання відповідачем кредитного договору на підставі укладеного з банком договору поруки. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.09.2017р. про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього судового рішення, пред`явлений до примусового виконання та на даний час повністю виконаний, заборгованість за кредитним договором погашена 10.09.2018 року, що підтверджується розрахунком наданим позивачем.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2017р. зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та продовжує тривати до моменту повного погашення грошового зобов`язання. Отже, банк як кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення в межах строку позовної давності.

Позивач при виконанні розрахунку заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін застосував ставку 35 % річних, проте дана процентна ставка була передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору до моменту його дострокового припинення з ініціативи банку.

Як вже зазначалося вище, у разі реалізації банком свого права на дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, банк втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що сторони досягли згоди при укладенні кредитного договору на застосування у правовідносинах між собою ст.625 ЦК України із ставкою процентів іншою, аніж 3 % річних. Суд погоджується з доводами відповідача про безпідставність ототожнення процентів за договором, які передбачені п.1.3.1. з процентами за ч.2 ст. 625 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позивач після дострокового припинення кредитного договору та звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту безпідставно продовжив нараховувати відповідачу проценти за користування грошовими коштами за ставкою, яка була передбачена умовами такого договору.

В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості виконаний позивачем на підставі ст.625 ЦК України виходячи з процентної ставки 3 % річних, а тому виходячи з принципів диспозитивності та змагальності, передбачених ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд бере до уваги розрахунок заборгованості по 3% річних зроблений представником відповідача та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у сумі 5405,01 грн.

Також позивач просить стягнути інфляційні втрати за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив:

у 2017 році - січень 101,1; лютий 101,0; березень 101,8; квітень 100,9; травень 101,3; червень 101,6; липень 100,2; серпень 99,9; вересень 102,0; жовтень 101,2; листопад 100,9; грудень 101,1;

у 2018 році - січень 101,5; лютий 100,9; березень 101,1; квітень 100,8; травень 100,0; червень 100,0; липень 99,3; серпень 100,0; вересень 101,9; жовтень 101,7; листопад 101,4; грудень 100,8.

Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Отже, з урахуванням ттого, що позивач здійснює нарахування на інфляційних на борг в розмірі 163518,10 грн по рішенню суду від 06.09.2017р., виходячи з доводів відповідача щодо дати набрання цим рішенням законної сили, інфляційні нарахування за період жовтень 2017р. по серпень 2018 року становлять - 11446 грн. 26 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що під час розгляду справи за даним позовом позивач не надав доказів, які б підтверджували укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта та вести від його імені справи в судах усіх інстанцій, не надано повний та почасовий розрахунок витрат понесених позивачем за виконання правничої допомоги, а також не надано квитанцію про сплату позивачем витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 373,59 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» інфляційні у сумі 11446,26 грн. та 3% річних у сумі 5405,01 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 373,59 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», місцезнаходження за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12, адреса для листування: 03115, м. Київ, вул. Пушиної, 21, к.313, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного текстту рішення: 02.06.2021.