Провадження № 2/752/2468/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 квітня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Хоменко В.С.

за участю секретаря - Павлюх П.В.,

розглянувши в поряку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в:

у червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (далі - ТОВ «Теплопостачсервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу за адресою: буд. АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_2 .

Відповідач систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення, сплачуючи їх частково та порушуючи при цьому права та інтереси позивача, унаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги.

ТОВ «Теплопостачсервіс» не отримало оплату за надані споживачу послуги з: централізованого опалення на суму 5 605,11 грн за період з листопада по січень 2020 року; з централізованого постачання гарячої води на суму 40 337,04 грн за період з листопада 2014 по січень 2020 року.

З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь:

-суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого опалення в розмірі 5 605,11 грн;

-суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 40 337,04 грн;

-суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води в розмірі 6 213,79 грн;

Суму трьох відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення в розмірі 2 861,66 грн.

Вирішити питання про судовий збір.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В. С. від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 13.11.2020 року (а.с. 14-15).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року відкладено розгляд справи на 08 квітня 2021 року (а.с. 28).

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено той факт, що відповідачка є власником (співвласником) квартири АДРЕСА_3 або за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Крім того, просила застосувати позовну давність (а.с. 19, 22-24).

Відповідь на відзив не надходила.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, виконавцем яких є ТОВ «Теплопостачсервіс».

ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів.

Встановлено, що між сторонами дійсно не було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, останній, є типовим, а тому він є договором приєднання.

Суд вважає, що умови типового договору своєчасно відповідачем не виконувались, та достатніх доказів не отримання відповідачем послуг матеріали справи не містять.

Заперечення ОСОБА_1 про те, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 , та в свою чергу споживачем послуг, які надає позивач не заслуговують на увагу, оскільки доказів звернення відповідача до позивача із заявами, зокрема, про закриття особового рахунку на її ім`я та відмовою від послуг у зв`язку із відсутністю права власності на зазначене майно або передачею цих прав іншій особі, матеріали справи не містять.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежною сплатою коштів за послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за централізоване опалення і гаряче водопостачання за період із листопада 2014 по січень 2020 року в розмірі 45 942,15 грн, на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати, що підтверджується відповідними розрахунками.

В ході розгляду справи сторона відповідача, належними та достатніми доказами розмір заборгованості не спростувала, та не надала суду відповідного контррозрахунку заборгованості, як і не надала допустимих доказів належного виконання зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Окремо варто відзначити, що стороною відповідача не було надано суду переконливих доказів неправомірності дій позивача щодо нарахування та/або не надання послуг.

Слід зазначити, що зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за оплату за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторона позивача у справі стверджує, що відповідач, як власник квартири, та споживач послуг, - не виконувала своїх зобов`язань щодо сплати за комунальні послуги у повному обсязі, в зв`язку з чим за період із жовтня 2016 р. по липень 2020 р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість.

Достатніх доказів на підтвердження не надання позивачем послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять.

Крім того, твердження сторони відповідача про те, що позивачем не вірно нараховано плату за послуги, без врахування, зокрема, періодичної повірки та коригування розрахунків, а тому вимоги задоволенню не підлягають, суд до уваги не приймає, оскільки, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є власником квартири, переконливих доказів, які б спростовували нараховану позивачем заборгованість відповідачем суду надано не було, як і не було надано суду контррозрахунку заборгованості, який би спростовував доводи позивача, а тому відповідач, як споживач наданих позивачем послуг має сплачувати кошти за їх надання у встановленому розмірі, та підстав для звільнення відповідача від оплати послуг в ході розгляду справи стороною відповідача не доведено, а судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, та стороною відповідача в ході розгляду справи обґрунтування позову в цій частині за весь період нарахування заборгованості не спростовані належними та достатніми доказами, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги із відповідача на користь позивача.

Разом з тим, в частині пред`явлених позивачем до стягнення сум заборгованості слід зазначити наступне.

Вбачається, що згідно розрахунку позивача, відповідач має заборгованість перед позивачем з централізованого опалення на суму 5 605,11 грн та з централізованого постачання гарячої води на суму 40 337,04 грн за період з листопада 2014 року по січень 2020 року.

Стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, позивачем пред`явлено в червні 2020 року позов про стягнення сум заборгованості за періоди з листопада 2014 року по лютий 2020 р. по централізованому опаленню, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 08.12.2009 року, передбачає, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги розпочато - за централізоване опалення з листопада 2014 року, а за гаряче водопостачання - з листопада 2016 року, та саме із зазначеного місяця по кожній послузі позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за централізоване опалення, і відповідно за гаряче водопостачання, проте, позов пред`явлено лише в червні 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, згідно з ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи зазначене вище, суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (правова позиція сформована на підставі постанови Верховного Суду України, номер 6-43цс17 від 22 березня 2017 року).

Тобто, часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності.

Однак, знову-таки, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності.

Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Теплопостачсервіс», судом встановлено, що за період з січня 2016 року по січень 2020 року відповідачем за послуги з центрального опалення було здійснено оплату вісім разів - у січні 2016 року 976,50 грн, у жовтні 2016 року 2 000 грн, у листопаді 2016 року 1500 грн, у липні 2018 року 15 000 грн, у травні 2019 року 5 000 грн, у вересні 2019 року 18 044,75 грн, у жовтні 2019 року 20 000 грн, у січні 2020 року 1 661,73 грн (а.с. 4).

На думку суду, відповідач сплачуючи борг за послуги з централізованого опалення з січня 2016 року по січень 2020 року, відповідач тим самим засвідчила визнання боргу за минулий період, що є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Тому, суд надходить до висновку, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності.

Відтак, суд у застосуванні строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення із зазначених підстав відмовляє.

Щодо послуг за гаряче водопостачання, то слід зазначити наступне.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за період з листопада 2016 року по лютий 2020 року включно, за гаряче водопостачання позивачем було нараховано відповідачу суму в розмірі 40 337,04 грн.

Нараховані суми за гаряче водопостачання відповідачем сплачені не були.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за гаряче водопостачання підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума за період з червня 2017 року по лютий 2020 року, включно, за гаряче водопостачання в розмірі 27 134,44 грн.

Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з неналежним виконанням нею своїх зобов`язань.

Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення сум нарахованої заборгованості по гарячому водопостачанню за період із листопада 2016 року по червень 2017 року, а тому суд вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних в межах трирічного строку, які передували зверненню позивача із даним позовом (09 червня 2020 року), - мають бути нараховані за період із червня 2017 року по лютий 2020 року включно, на суму боргу за гаряче водопостачання в розмірі 27 134,44 грн., та на суму боргу з централізованого опалення 5 605,11 за весь час прострочення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних також слід задовольнити частково, та стягнути із відповідача на користь позивача 3 % річних за централізоване опалення в розмірі 2 861,66 грн та суму інфляційних втрат за гаряче водопостачання в розмірі 5 799,49 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені суми підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем по оплаті за житлово-комунальні послуги, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, застосувавши до позовних вимог строки позовної давності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 549, 550, 551, 611, 625 ЦК України, керуючись ст. ст.12, 13, 76081, 89, 133, 141, 274, 279, 280, 284,352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» суму житлово-комунальних послуг з централізованого опалення в розмірі 5 605,11 грн; суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води в розмірі 27 134,44 грн; суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води в розмірі 5 799,49 грн; суму 3% річних нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення в розмірі 2 861,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» судовий збір в розмірі 1109,11 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс», , адреса: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-а;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код) НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Хоменко