Єдиний унікальний номер: 379/514/21
Провадження № 2-н/379/44/21
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

15 червня 2021 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Музиченко О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

14.06.2021 заявниця звернулася до Таращанського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За положеннями частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Отже, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину заявник зобов`язаний підтвердити належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами факт проживання дитини разом із ним, що вбачається зі змісту положень ч. 3 ст. 181 та ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено необхідність додання до заяви про видачу судового наказу документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві ОСОБА_1 вказує про те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні; вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження цього заявницею додано до заяви копію декларації № 0001-М9ТЕ-Р800 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району м. Києва, та копію довідки № 39 від 14.04.2021 за підписом директора школи І-ІІІ ступенів № 236 міста Києва І.В. Гарбаренко про те, що ОСОБА_3 навчається в 1-А класі цього навчального закладу.

Водночас, із копії паспорта заявниці, долученої до заяви, вбачається, що вона зареєстрована по АДРЕСА_2 .

Відомості про місце реєстрації неповнолітньої дитини в матеріалах справи відсутні.

Статтями 78-80 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вивчивши додані до заяви матеріали суд висновує, що заявницею не надано допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження факту проживання разом із нею неповнолітнього сина ОСОБА_3 на виконання вимог ч. 3 ст. 181 та ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, що є порушенням п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Окрему увагу суд звертає на положення ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якого громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст. 3 даного Закону, реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документом, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання.

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 165 ЦПК).

Враховуючи викладене, суд відмовляє ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

За положеннями ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 160 - 166 ЦПК України, ст.ст. 6, 183 Сімейного кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана 15.06.2021.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко