Провадження № 2/933/53/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області в складі:

головуючого: - судді Попович І.А.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

секретаря

судового засідання - Камак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2021 року від Краматорського міського суду Донецької області до Олександрівського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за підсудністю.

18.02.2021 року судом отримана інформація, щодо місця реєстрації відповідача.

Відповідно до наказу Голови суду від 08.02.2021 року № 2-ОС/37/21, суддя Попович І.А., приймав участь у підготовці суддів місцевих загальних судів для підтримання кваліфікації з 15 по 19 лютого 2021 року.

22.02.2021 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху та позивачці наданий строк для усунення її недоліків.

Позивачкою усунено недоліки позовної заяви та ухвалою судді від 02.03.2021 року відкрито провадження по справі, клопотання позивачки про витребування доказів від відповідача, задоволено.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року за клопотанням позивачки, судом були витребувані докази з ТСЦ МВС №1443.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 19.07.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей. У квітні 2019 року їхні відносини припинились та вони проживали окремо. У вересні 2020 року, нею була подана заява про розірвання шлюбу. Під час шлюбу, за кошти спільного бюджету, було придбано автомобіль марки Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 100640 грн. Даний автомобіль був оформлений на відповідача. Після припинення стосунків, даний автомобіль залишився у відповідача.

Просить визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля, а саме 50320 грн.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала, надавши пояснення відповідні викладеним в позовній заяві, додавши що доказів про вартість спірного автомобіля вона не має. При визначені позовних вимог вона ориєнтується на ціну автомобіля за яку він був придбаний. Після оголошення в судовому засіданні письмових доказів отриманих судом за її клопотанням від ТСЦ МВС №1443, позовну вимогу про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль не підтримала. Позовну вимогу про стягнення з відповідача половини вартості спірного автомобіля в сумі 50320 грн. підтримала та наполягала на її задоволенні.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду відзив, відповідно до якого, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний ним за власні кошти. Даний автомобіль, він ще в жовтні 2020 року продав за 30000 грн., оскільки він був в дуже поганому технічному стані і потребував ремонту. Документів на автомобіль у нього не має (а.с.53-54).

В судовому засіданні відповідач позовну вимогу, щодо визнання за ним права власності на спірний автомобіль не визнав, заявивши, що продав спірний автомобіль за 30000 грн., на даний час ним не роспоряджається та йому не відомо де він знаходиться, будь-які документи на автомобіль у нього відсутні. Позовну вимогу про стягнення половини вартості спірного автомобіля в сумі 50320 грн. визнав частково в сумі 15000 грн. Після оголошення в судовому засіданні письмових доказів отриманих судом за клопотанням позивачки від ТСЦ МВС №1443, позовну вимогу про стягнення з нього половини вартості спірного автомобіля, визнав частково в сумі 24000 грн. Відповідач визнав обставини щодо укладення щлюбу між сторонами, часу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, придбання автомобіля в період шлюбу та розпорядження автомобілем після припинення шлюбних відносин.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2014 року по 2021 рік. У квітні 2019 року їхні відносини припинились та вони проживали окремо. В січні 2021 року рішенням Олександрівського районного суду шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу, за кошти спільного бюджету сторони придбали автомобіль марки Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 100640 грн., який був оформлений на відповідача. Після припинення шлюбних стосунків спірний автомобіль залишився у відповідача та відповідач розпорядився ним на власний розсуд.

Зазначені обставини були визнані сторонами в судовому засіданні в їх особистих поясненнях, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до листа ТСЦ МВС №1443 від 22.05.2021 року, - 04.12.2018 року, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було перереєстровано транспортний засіб марки ЗАЗ-Daewoo Lanos 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.85).

Згідно договору купівлі-продажу 1443/2020/2304063 транспортного засобу від 18 листопада 2020 року, ОСОБА_2 , через представника, продав спірний автомобіль ОСОБА_3 , який було переоформлено в сервісному центрі в присутності адміністратора. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 48000 грн. (а.с.95-96).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні.

Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

Правовідносини, що склались між сторонами стосуються виникнення права спільної сумісної власності подружжя та права подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до правової позиції висловленій в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 554/8023/15-ц від 03 липня 2019 року, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до Правової позиції висловленої в постанові ВСУ від 08.04.2015 у справі № 6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів" від 18 листопада 2015 року N 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню частково.

Вимога позивача про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає, оскільки спірний автомобіль відчужений відповідачем та на момент розгляду справи право на його володіння належить іншій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Вимога позивача про стягнення з відповідача половини вартостя автомобіля, а саме 50320 грн., підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу та під час припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами до офіційного розірвання шлюбу, відповідач без згоди позивачки, 18 листопада 2020 року відчужив спірний автомобіль.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти від продажу спільного майна сторін були використані в інтересах сім`ї, чи позивачка отримала компенсацію від продажу спірного автомобіля, відповідачем суду не надано. Позивачка має право на отримання компенсації половини вартості відчуженого автомобіля, яка з урахуванням обставин справи має дорівнювати 1/2 частині фактично отриманих відповідачем коштів.

Договір купівлі-продажу 1443/2020/2304063 транспортного засобу від 18 листопада 2020 року (а.с.95-96) укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформлено в сервісному центрі в присутності адміністратора. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 48000 грн.

Договір є укладеним, ніким не скасовувався та не оспорювався, а тому істотна умова договору - ціна, домовлена сторонами враховується судом при визначенні суми, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Позивачка в судовому засіданні не заявляла клопотання про проведення авто-товарознавчої експертизи, не довела належними та допустимими доказами, зазначену в позові, вартість спірного транспортного засобу, тому суд при ухваленні рішення виходить з наявних матеріалів справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача половини вартості автомобіля у розмірі 50320 грн. підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 24000 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судові витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 401,02 грн. (24000х840,8/50320).

Керуючись ст.ст. 4, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60-63, 65, 69, 71 СК України, ст.ст. 321, 638-639 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) вартість 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Lanos (синього кольору) 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 401,02 грн.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 04 червня 2021 року.

Повний текст рішення складено 09 червня 2021 року.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Олександрівський районний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя Олександрівського

районного суду Попович І.А.