ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/131/21 Номер провадження 22-ц/814/1625/21Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року, постановлене суддею Шевченко В.М. (повний текст складено 28 квітня 2021 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

18.02.2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.05.2011. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість станом на 13.01.2021 в розмірі 17 409,71 грн. та 2 270,00 грн. судових витрат.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 27.04.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено обізнаність позичальника із умовами кредитування в частині нарахування відсотків, неустойки та штрафів, а тому внесені позичальником кошти на їх сплату на загальну суму 216 032,31 грн., що перевищує розмір фактично використаних коштів в межах встановленого кредитного ліміту, йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту, що виключає підстави його стягнення згідно вимог позову.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводить, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловила свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.

При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою, що не потребує підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами та узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.07.2019 №923/760/18, від 11.09.2019 №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 №127/7543/17, від 23.12.2019 №375/250/18.

Зазначає, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на 25 000,00 грн., який у подальшому на підставі п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 такого договору, одноосібно змінювався банком.

Відповідач після отримання картки, за умовами укладеного із банком договору приєднання, вчиняла дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами, зверталася до банку з метою перевипуску картки, що підтверджується наявними у справі розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. Наведене свідчить про укладення договору згідно позиції Верховного Суду по справах №153/1334/16 від 11.09.2019, №750/6058/17-ц від 04.12.2019.

Заперечує застосування до спірних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки у матеріалах справи наявний витяг із Умов і Правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, а також наказ про їх затвердження.

Вважає, що районний суд безпідставно відхилив клопотання позивача про огляд офіційного веб-сайта АТ КБ «ПриватБанк» із зафіксованим змістом редакції Умов і Правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов.

Посилаючись на положення ст.ст.81, 82 ЦПК України вважає, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані банком Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також, що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

Вважає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором, включно із його складовими, як узгоджених сторонами зобов`язання та обґрунтованими належними доказами. Такі висновки районного суду не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам ст.ст.534, 1048 ЦК України, якими встановлено черговість погашення заборгованості.

Підстави нарахування відсотків обґрунтовує положеннями ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та доводить, що оскільки відповідач не звертався до банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його виконанням та використовував кредитні кошти, за відсутності узгодженого сторонами розміру відсоткової ставки, її розмір підлягає до стягнення на рівні облікової ставки НБУ.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 25.05.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлена та згодна із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк www.privatbank.com.ua. Зобов`язується виконувати Умови і Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.com.ua./а.с.13/

Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua. /а.с.14/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256./а.с.15-38/

Згідно довідок ПриватБанк на підставі укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору б/н останній надано банківські картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 26.01.2006 строком дії до 04/15; № НОМЕР_2 строком дії 28.01.2012 по 02/14, із кредитним лімітом з 01.02.2012 в розмірі 10 010,00 грн.; № НОМЕР_3 строком дії із 26.03.2014 по 08/17, станом на 13.09.2016 кредитний ліміт 0,00 грн./а.с.11,12/

Відповідно до виписки по рахунку за договором б/н станом на 16.01.2021 ОСОБА_1 за період із 01.02.2012 по 23.10.2020 використано 40 208,46 грн. кредитних коштів та фактично сплачено 41 587,60 грн.; за користування кредитними коштами нараховано до стягнення: відсотки за користування кредитним лімітом 14 248,28 грн.; % за ст.625 ЦК України 4 275,52 грн.; пеня 211 225,87 грн.; комісія 990,00 грн.; штраф 701,62 грн./а.с.48-52/

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 25.05.2011 за період із 01.02.2012 по 13.01.2021 становить 17 409,71 грн., що складається із: заборгованість за тілом кредиту 13 134,19 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 4 275,52 грн./а.с.5-10/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що, оскільки позивачем не доведено погодження сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування неустойки, штрафів та процентів, у тому числі в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, їх списання, а також виконання позичальником зобов`язання в розмірі, що перевищує фактично використані нею кошти в межах кредитного ліміту, виключає підстави стягнення нарахованої банком заборгованості. При цьому, районним судом враховано, що анкета-заява не містить відомостей про строки кредитування, а банком не надано доказів направлення позичальнику вимоги про повернення кредитних коштів.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується не в повній мірі з таких підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Реалізуючи право вимоги за кредитним договором №б/н від 25.05.2011 банк вказує на природу зобов`язання, вважаючи такий правочин договором приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою та заявляє до стягнення заборгованість за тілом кредиту та простроченими відсотками в загальному розмірі17 409,71 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову за безпідставністю, районний суд обґрунтовано виходив із того, що витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 25.05.2011 шляхом підписання анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь. Разом із цим, за відсутності належних та допустимих доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомившись і погодившись із ними при підписанні анкети-заяви від 25.05.2011, а також, що указані документи на момент отримання відповідачкою банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, вони, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як такий, що містить посилання на загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та «Універсальна gold».

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсотку ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування позиції Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що в межах даного спору наявна конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ про їх затвердження, колегією суддів відхиляються, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявний у матеріалах справи витяг із Умов і Правил надання банківських послуг містить його окремі пункти, які не можливо ідентифікувати за періодом дії, а наказ про їх затвердження відсутній.

Разом із цим, за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, банк має право вимоги повернення фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 40 208,46 грн., тоді як внесено на погашення заборгованості 41 587,60 грн., тобто мінусове сальдо відсутнє, що виключає підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, районний суд, дійшовши правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, помилково обґрунтовував такі висновки тим, що оскільки сплата неустойки, штрафів та процентів не передбачена умовами договору, їх списання банком підлягають зарахуванню по тілу кредиту.

Натомість, ні Законом, ні умовами кредитного договору не передбачено процедури здійснення взаємозаліку між внесеними позичальником на свій картковий рахунок коштів у якості відсотків та неустойки, за рахунок яких можливо було б погашати існуючу заборгованість по тілу кредиту. Наведені судом першої інстанції мотиви відмови є довільним тлумаченням такої можливості, при якій відбувається підміна понять та правової природи відсотків і неустойки за договором та кредитними коштами.

За вказаних обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення тіла кредиту слід змінити, виключивши з нього посилання на відповідний розрахунок. При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачка не оскаржувала умов кредитного договору, здійснювала його виконання, включно з платежами по відсоткам та неустойці.

Доводи апеляційної скарги, що районний суд безпідставно відхилив клопотання позивача про огляд офіційного веб-сайта АТ КБ «ПриватБанк» із зафіксованим змістом редакції Умов і Правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки відповідне клопотання у матеріалах справи відсутнє.

Підстави стягнення відсотків також відсутні, як такі, що не узгоджені сторонами зобов`язання, оскільки ґрунтуються на Умовах і Правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою кредитного договору №б/н від 25.05.2011, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, та не може бути спростоване посиланням на загальну практику Верховного Суду, яка не має узагальнюючого значення та ухвалена пізніше.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, що полягало у безпідставній відмові у стягненні із відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, колегією суддів відхиляються. По-перше, такі твердження суперечать принципу диспозитивності; по-друге, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки у суді першої інстанції банком не змінювалися підстави позову та не уточнювалися вимоги в частині розміру процентів згідно облікової ставки Національного банку України та підстав їх нарахування, такі доводи виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 27.04.2021 слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на зарахування в погашення заборгованості за тілом кредиту суму списаних банком коштів по відсоткам, неустойці та штрафам.

Підстави перерозподілу судових витрат в порядкуст.141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року- змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на зарахування в погашення заборгованості за тілом кредиту суму списаних банком коштів по відсоткам, неустойці та штрафам.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.06.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська