Дата документу 18.06.2021 Справа № 323/842/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 323/842/21

Провадження №22-ц/807/2331/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду, в складі судді Фісун Н.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до Оріхівського районного суду Запорізької області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав є основною, а вимога про стягнення додаткових витрат на дитину - похідною. Заявлені позивачем вимоги не пов`язані між собою, до кожної вимоги наведено своє правове обґрунтування. Оскільки заявлено позовні вимоги, одна з яких передбачає альтернативну підсудність, позов пред`явлено до Оріхівського районного суду Запорізької області, що узгоджується з ч. 16 ст..28 ЦПК України.

Учасники справи не скористались своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладені норми процесуального закону, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області виходив з того, що одна з позовних вимог, а саме: про позбавлення батьківських прав, повинна розглядатись виключно за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, а друга позовна вимога - про стягнення додаткових витрат на дитину, хоча і передбачає альтернативну підсудність, але є похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, тому справа підлягає розгляду судом за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (частина п`ятнадцята 28 ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 200/11563/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Аналогічні положення цивільного процесуального закону містяться у ч. 16 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 11).

Ураховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем заявлені дві вимоги, як про позбавлення батьківських прав, так і про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності, тобто за місцем проживання ОСОБА_1 , яке розташоване на території територіальної юрисдикції Оріхівського районного суду Запорізької області, що є правом позивача.

Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача є помилковим.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про передачу цієї цивільної справи на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, тобто вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Як роз`яснено у п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду в цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова