Головуючий суду 1 інстанції - Шубочкіна Т.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/434/21
Провадження № 22-ц/810/532/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
01 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання: Вовчанської С.В.,
учасники справи:
відповідач - Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Шубочкіної Т.В. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якої зазначила, що з 29 січня 2015 року по 31 жовтня 2020 року вона працювала діловодом служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом №213 від 31 жовтня 2020 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідачем не сплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 5000 грн.
Позивачка просила суд стягнути на її користь з Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 5000 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичногорозрахунку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачка визначає строк відпрацьованого часу з наступного дня після закінчення чергової відпустки, а саме з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, що є помилковим, а тому суд вважав вимоги позивачки необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Позивачка вказує на те, що зверталася до відповідача з заявою про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, проте відповідачем в добровільному порядку така компенсація сплачена не була, тому вважає, що з вини відповідача не проведено всіх розрахунків з позивачем в день звільнення останньої з роботи, у зв`язку з чим в порядку визначених норм КЗпП України, Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повинен сплатитиОСОБА_1 її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 червня 2021 року Луганському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Представник відповідача копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу отримав 04 червня 2021 року, про що свідчить підпис останнього на супровідному листі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначив, що відповідно до заяви позивача б/н від 17 червня 2020 року, зареєстрованої Луганським обласним військовим комісаріатом 22 червня 2020 року, ОСОБА_1 використала 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. Наказом №213 від 31 жовтня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, не відпрацювавши робочий рік, тому право на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у ОСОБА_1 не виникло. Крім того, представник відповідача посилається на те, що законодавець статтею 117 КЗпП України визначив відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у разі наявності вини роботодавця по невиплаті належних працівнику сум, проте позивачем при складанні позовної заяви не наведено жодних доказів щодо винних дій або бездіяльності відповідача, а оскільки предметом позову є спір про право на стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, який, виходячи з вищевказаного є необґрунтованим та недоведеним, відповідно, права на стягнення середнього заробітку у позивача також не виникло. Тому, представник відповідача просив апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без розгляду, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2021 рокузалишити без змін.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 12 червня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.
Представник Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи без участі представника.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач помилково визначає строк відпрацьованого часу з наступного дня після закінчення чергової відпустки, а саме з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, при звільненні позивачка не мала права на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Згідно статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Луганським обласним військовим комісаріатом, обіймала посаду діловода служби захисту інформації з 29 січня 2015 року, шо підтверджується витягом з наказу від 29 січня 2015 року № 18 та записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка не проходила військову службу за контрактом (не була військовослужбовцем) та не перебувала на посаді державного службовця в Луганському обласному військовому комісаріаті.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки», ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (частина 1 статті 24 Закону).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 213 від 31 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , діловода служби захисту інформації звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України із виплатою заробітної плати за відпрацьований час з 01.10.2020 року по 31.10.2020 року.

25 листопада 2020 року позивачка зверталася до відповідача із заявою про виплату залишку компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 5000 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до відповідача із завою від 17 червня 2020 року, яка зареєстрована Луганським обласним військовим комісаріатом 22 червня 2020 року,про надання щорічної основної відпуски з 01 липня 2020 року терміном на 24 календарні дні.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 118 від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про відпустки» надано щорічну основну відпустку за робочий період з 12 січня 2020 року по 11 січня 2021 року терміном на 24 календарних дні з 01 липня 2020 року по 24 липня 2020 року, з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах з Луганським обласним військовим комісаріатом, обіймала посаду діловода служби захисту інформації з 29 січня 2015 року, то відпрацьований робочий рік для надання щорічної основної відпустки відліковується з 29 січня 2015 року.

Згідно інформації, яка міститься у листі Луганського обласного територіального центу комплектування та соціальної підтримки від 02 грудня 2020 року № ВП/91 на звернення ОСОБА_1 , за період роботи на посаді діловода служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в період з 29 січня 2015 року по 31 жовтня 2020 року включно, позивачці надавалась щорічна основна відпустка терміном 24 календарних дня за робочі періоди:

-з 29.01.2015 по 28.01.2016 14 календарних днів з 01.08.2015 року по 14.08.2015 року та 10 календарних днів з 30.05.2016 по 08.06.2016 року;

-з 29.01.2016 по 28.01.2017 24 календарних дня з 09.06.2016 року по 04.07.2016 року;

-з 29.01.2017 по 28.01.2018 24 календарних дня з 01.05.2017 року по 27.05.2017 року;

-з 29.01.2018 по 28.01.2019 24 календарних дня з 01.06.2018 року по 24.06.2018 року;

-з 29.01.2019 по 28.01.2020 24 календарних дня з 05.06.2019 року по 30.05.2019 року;

-з 29.01.2020 по 28.01.2021 24 календарних дня з 01.07.2020 року по 24.07.2020 року.

Дані обставини під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заперечувалися позивачкою.

Зазначені обставини свідчать про те, що за період роботи позивачки з 29 січня 2015 року по 31 жовтня 2020 року включно, вона мала права на щорічні основні відпустки, які використала повністю, тому права на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток не має.

Посилання позивачки на те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не сплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки є суб`єктивним тлумаченням норм права. Позивачка, визначаючи строк відпрацьованого часу для надання щорічної відпустки з наступного дня після закінчення чергової відпустки, а саме з 25 липня 2020 року, не врахувала положення ст. 6 Закону України «Про відпустки», якими передбачено, що щорічна основна відпустка надається за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від первісної вимоги, тому не підлягає задоволенню. Доказів не проведення відповідачем усіх розрахунків з позивачкою в день звільнення, позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції із дотриманням норм матеріального права та з урахуванням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов вірного висновку про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка права на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за період з 25 липня 2020 року по 31 жовтня 2020 року не має у зв`язку з тим, що за цей відпрацьований період часу позивачка перебувала у відпустці з 01 липня 2020 року по 24 липня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова
Судді В.М. Луганська

В.В.Кострицький