Справа № 381/67/20
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

"25" травня 2021 р.

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарях - Власенко О.Г., Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові обухівського району Київської області розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою із вимогами до відповідача про визначення місця проживання їх спільної дитини разом із нею.

В обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивачка посилається на захист інтересів дитини та реальні погрози відповідача із вчиненням психологічного насильства.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивачка пояснила суду, що з 08.11.2019 року за згодою із відповідачем вона проживає разом з їх дитиною окремо від відповідача.

Відповідач під час розгляду справи в судовому засіданні також підтвердив пояснення позивачки про те, що з 08.11.2019 року він проживає окремо від позивачки та їх дитини.

Відповідач повідомив суду, що він із позивачкою усно домовився про місце проживання їх спільної дитини разом із позивачкою; зазначив, що він із цим згоден і не заперечує щоби дитина проживала разом із матір`ю.

Із вказаних підстав відповідач подав суду заяву про закриття провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідач в судовому засіданні під час розгляду справи повідомив суду, що він не заперечує проти визначення місця проживання їх спільної із позивачкою дитини, разом із останньою.

Тобто, відповідач висловив добровільну згоду на проживання його дитини разом із позивачкою та не заперечує проти цього.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю.

Вказану обставину сторони визнали і не оспорили.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що права дитини жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою її батьків, дитина проживає разом із матір`ю.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, у даній справі, за спільною згодою матері та батька, які проживають окремо, їх дитина проживає із матір`ю.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, оскільки такого спору немає.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини, унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зокрема, в судовому засіданні із власних пояснень відповідача, судом достовірно встановлено, що він надав згоду на проживання їх дитини разом із позивачкою.

Тобто, бажання сторін щодо визначення місця проживання їх дитини, є їх спільним і відповідає їх волі.

Крім того, оцінюючи доказове значення та правове обґрунтування висновку органу опіки і піклування Фастівської РДА Київської області про доцільність визначення місця проживання дитини із позивачкою, з урахуванням вимог статей 76 - 80 ЦПК України, на підставі внутрішнього переконання, суд вважає даний документ недостатнім і недостовірним доказом, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи; даний висновок здійснено не на вимогу суду на підставі частини п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України у зв`язку із необхідністю розв`язання спору, а за зверненням фізичної особи ОСОБА_1 ; вказаний висновок не містить аналізу інформації та відомостей отриманих органом опіки та піклування щодо особи батька дитини та його поведінки відносно дитини (а.с. 239 - 240).

При цьому, на запитання головуючого, під час розгляду справи в судовому засіданні, відповідач повідомив, що він приймав участь в засіданні органу опіки та піклування при вирішення зазначеного питання, однак у висновку це не відображено та думку батька дитини не враховано.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що між сторонами фактично відсутній предмет спору щодо визначення місця проживання їх дитини, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін.

Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачкою, не чинив і не чинить перешкод позивачці у спілкуванні з дитиною, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із ним та сплачує аліменти на утримання дитини, яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини, ґрунтуються на їх спільній згоді про те, з ким із них буде проживати їх дитина.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання її дитини, не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин, дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 258 - 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 25 травня 2021 року.