Справа № 705/2-1281/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_10 до Іршавської районної спілки споживчих товариств, Іршавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_10 звернулася в суд із позовом до Іршавської районної спілки споживчих товариств, Іршавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно,

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 липня 2008 року між нею та Іршавською районною спілкою споживчих товариств було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі овочесховища (незавершеного будівництва) по АДРЕСА_1 , загальною площею 596 кв.м. вартістю 228 000,00 грн. Нотаріального посвідчення договору не відбулося у зв`язку із ухиленням відповідача від такої дії. Рішенням виконавчого комітету Іршавської міської ради від 27 червня 2008 року надано дозвіл відповідачу Іршавській райспоживспілці на реконструкцію з облаштуванням даху колишнього овочесховища під торговий комплекс. На даний час реконструкція завершена.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати вищезазначений договір дійсним, визнати за нею право власності на 1/2 торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 для повної реалізації всіх правомочностей власника, в тому числі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов`язати виконавчий комітет Іршавської міської ради видати свідоцтво на нерухоме майно, а саме: на 1/2 торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 .

Рішенням Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу основних засобів 1/2 частини незавершеного будівництва будівлі овочесховища, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладеного 22 липня 2008 року між ОСОБА_10 та Іршавською районною спілкою споживчих товарів.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на нерухоме майно 1/2 торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Іршавської міської ради видати свідоцтво на нерухоме майно, а саме: на 1/2 торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року дане рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року закрито.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат Мельник П.П., що діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ставить питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано відсутність передбачених чинним законодавством підстав для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні адвокат Мельник П.П. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача адвокат Дубровська О.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч. 2 ст.372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає і підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися з усіх істотних умов договору, у тому числі предмета та ціни, їхнє волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі. Крім того, відбулося повне виконання договору як з однієї сторони, так і з іншої сторони (щодо оплати, прийняття та передачі нерухомого майна). Однак через ухилення продавця нотаріальне посвідчення договору не відбулося.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Встановлено, що 22 липня 2008 року між ОСОБА_10 (покупцем) та Іршавською районною спілкою споживчих товариств (продавцем) було укладено договір купівлі продажу 1/2 частини будівлі овочесховища (незавершеного будівництва) по АДРЕСА_1 , загальною площею 595 кв.м., вартістю 228 000грн.

За умовами п.5 цього договору передача основних засобів у власність покупцеві здійснюється за актом приймання передачі в 3-х денний строк після надходження коштів на рахунок продавця в повній сумі, обумовленій цим договором.

З платіжних доручень, вбачається, що позивач ОСОБА_10 оплатила 228 000грн. обумовленої ціни за придбання нерухомого майна (торгового комплексу), а відповідач Іршавська районна спілка споживчих товариств прийняла ці кошти.

З акту приймання основних засобів від продавця слідує, що Іршавська районна спілка споживчих товариств передала, а ОСОБА_10 прийняла 1/2 частину будівлі овочесховища по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Ст. 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі - продажу житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченні та державній реєстрації.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі продажу від 22 липня 2008 року в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, і відповідно відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Також, судом першої інстанції не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Суд у рішенні не зазначив і матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт ухилення Іршавської районної спілки споживчих товариств від нотаріального посвідчення правочину.

Матеріали справи також не містять належних, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що Іршавська районна спілка споживчих товариств є власником спірного майна та мала право на укладення зазначеного договору купівлі - продажу.

Окрім того, слід зауважити, що судовим рішенням суд зобов`язав виконавчий комітет Іршавської міської ради видати свідоцтво на нерухоме майно, яке є предметом спору, однак, як вбачається з матеріалів справи, дана особа не була залучена і не приймала участі у розгляді даної справи, що суперечить вимогам ч.1 ст.30 ЦПК України в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції та ч.1 ст. 48 ЦПК України в чинній редакції.

Таким чином суд першої інстанції не врахував вищевказані фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про порушення законних прав та інтересів позивача і наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року про закриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою на рішення Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року, зазначено, що апелянти мають право, за обставин, що склалися у цій справі, оскаржувати дане рішення суду, оскільки ними переслідується законний інтерес.

Згідно із ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2010 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_10 до Іршавської районної спілки споживчих товариств, Іршавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2021 року.

Головуючий :

Судді: