Справа № 509/5363/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області

про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю, в якій просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 21/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м кв, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1000 м. кв. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування якого зазначила, що позивачка, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.1992 р. № 1299, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області Мірошниченко Л.М. є власником 79/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м. кв., розташованого на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.04.2007 р. Серія ЯГ № 948507, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1479 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

З 1981 року позивачка зареєстрована та постійно проживаю за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, якою позивачка володіє, їй відомо, що на теперішній час власником 21/100 часток спірного майна є ОСОБА_2 .

На адвокатський запит від 07.10.2020 р. Мар`янівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області надала інформацію про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ситуаційного плану земельної ділянки у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,10 га (1000 м кв).

З 2008 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє та користується всім майном, а саме: будинком загальною площею 108,2 м.кв., господарчими будівлями та спорудами, а також всією земельною ділянкою, підтримує майно у належному стані, шляхом здійснення різноманітних косметичних та капітальних ремонтних робіт за власний рахунок, доглядає за земельною ділянкою, тощо.

Позивачка зазначає, що в будинку окрім її особистих речей немає будь-яких інших речей, які б належали стороннім особам, ніхто ніколи не намагався пред`явити права щодо користування спірним майном, з 2008 року ніхто не проживав та не проживає у будинку, крім неї, ніхто не цікавився станом майна та земельної ділянки, не сплачував комунальні платежі, не підтримував майно у належному стані.

Крім того, ніхто не перешкоджав позивачці користуватись спірним майном, не звертався до неї з проханням вивільнити це майно, не підтримував зв`язку з нею або сусідами, не оплачував комунальні та інші послуги, не повідомив її або інших сусідів про набуття права власності на 21/100 частини спірного майна, не було змінено особовий рахунок для оплати комунальних платежів на іншого власника майна.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки вона володіє спірним майном відкрито та ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, ОСОБА_1 вважає, що має право на визнання права власності на 21/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м кв, розташованого на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 та 1000 м.кв. відповідної земельної ділянки.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, але надали суду заяву, якою повідомили, що свій позов підтримують та просять про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду клопотання, яким повідомив, що з заявою ознайомлені в повному обсязі, покладаються на законне та обґрунтоване рішення суду, просять суд розглядати справу за їх відсутністю.

Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року клопотання представника позивачки, адвоката Тодорашко А.В. про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено.

Замінено неналежного відповідача Мар`янівську сільську раду Овідіопольського району Одеської області на належного відповідача Дальницьку сільську раду Овідіопольського району Одеської області.

Судом встановлено, що позивачка, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.1992 р. № 1299, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області Мірошниченко Л.М. є власником 79/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м. кв., розташованого на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.04.2007 р. Серія ЯГ № 948507, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1479 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

З 1981 року позивачка зареєстрована та постійно проживаю за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, якою позивачка володіє, їй відомо, що на теперішній час власником 21/100 часток спірного майна є ОСОБА_2 .

На адвокатський запит від 07.10.2020 р. Мар`янівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області надала інформацію про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ситуаційного плану земельної ділянки у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,10 га (1000 м кв).

З 2008 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє та користується всім майном, а саме: будинком загальною площею 108,2 м.кв., господарчими будівлями та спорудами, а також всією земельною ділянкою, підтримує майно у належному стані, шляхом здійснення різноманітних косметичних та капітальних ремонтних робіт за власний рахунок, доглядає за земельною ділянкою, тощо.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка з 2008 року добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, піклуватися про нього та забезпечувати його збереження у придатному для життя стані, а тому існують обґрунтовані підстави для визнання за нею права власності на 21/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м кв, розташованого на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 та 1000 м кв відповідної земельної ділянки за набувальною давністю.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 23, 76, 81, 258, 259, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 21/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 108,2 м кв, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1000 м.кв. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: А. І. Бочаров