ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1400/20Головуючий у 1-й інстанції Мочальської В.М.
Провадження № 22-ц/817/249/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 311010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства "Кременецька районна комунальна лікарня" Кременецької районної ради Тернопільської області на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року (ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 20 листопада 2020 року) у цивільній справі № 601/1400/20 за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства "Кременецька районна комунальна лікарня" Кременецької районної ради Тернопільської області, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального некомерційного підприємства "Кременецька районна комунальна лікарня" Кременецької районної ради Тернопільської області (далі - КНП "Кременецька РКЛ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 червня 2020 року КНП "Кременецька РКЛ" було винесено наказ № 77-к про її звільнення з посади лікаря-терапевта вищої категорії, витяг якого їй вручено 26 червня 2020 року разом з повідомленням про скорочення та видачею трудової книжки.

Позивачка стверджувала, що вказаний наказ є незаконним, оскільки при її звільненні роботодавцем було порушено процедуру звільнення: не попереджено про звільнення не менше ніж за два місяці до звільнення; не запропоновано вакантної посади, як за фахом так і не за фахом; не надано інформації про заплановане масове звільнення до органів служби зайнятості; не враховано її переважного права на залишенні на роботі. Такі дії відповідача завдали їй значних моральних страждань, принизили її честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Кременецького районного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря терапевта вищої категорії терапевтичного відділення з 23 червня 2020 року.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства Кременецької районної комунальної лікарні на користь ОСОБА_1 27 231,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду КНП "Кременецька РКЛ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на неповно з`ясовані судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив про безпідставність висновку суду про відсутність у підприємстві змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності штату, оскільки наказом №31-од від 21.01.2020 року було затверджено організаційну структуру КНП Кременецька РКЛ, яким оптимізовано організаційну структуру підприємства, а наказом №32-од від цього ж числа визначено перелік посад що скорочуються. Вважає помилковим застосування висновку Верховного Суду від 05.10.2020 року у справі №451/1028/18 про те, що само по собі приведення чисельності та штату працівників до затвердженого фонду заробітної плати не може бути підставою для скорочення, адже приведення штатної чисельності до фонду оплати праці не було основною та єдиною підставою проведення скорочення штату та чисельності працівників у лікарні.

Суд залишив поза увагою пояснення представника відповідача про те, що пропозиції переведення працівників на вакантні посади що існували на підприємстві з дня видання наказу про скорочення працівників до дня звільнення здійснювались в межах однорідних посад. Вільної посади за професією чи спеціальністю позивача на підприємстві до дня звільнення не було, тому помилковим є висновок суду про недотримання відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.

Не відповідає обставинам справи висновок суду про неповідомлення позивача про скорочення посади. Суд надав невірну оцінку акту від 11.02.2020 року про відмову позивачки від ознайомлення з наказом про скорочення її посади. Чинне законодавство не містить вимог про обов`язкову реєстрацію такого документа.

Помилковим є висновок про порушення відповідачем частини 3 статті 22 ЗУ Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, оскільки суду було подано копії подання від 24.01.2020 року до профспілкових організацій підприємства про заплановане скорочення штату та чисельності працівників, яке за змістом відповідає вимогам статті 22 вищевказаного закону. Також не враховано той факт, що позивач не входила до жодної з наявних на підприємстві профспілкових організацій.

Висновок суду щодо різниці в продуктивності праці зроблений на неповно з`ясованих обставинах справи. Судом не враховано додаткової навантаженості лікаря-терапевта ОСОБА_3 за суміжною спеціальністю терапевтичного профілю; кількості ведених пацієнтів відповідно до порівняльної таблиці ( у лікаря-терапевта ОСОБА_3 у 2018 році на 183 більше, а у 2019 році на 164 більше ніж ОСОБА_1 ). Вважає що відповідачем дотримано вимог частини 1 статті 42 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вказала, що відповідач не довів що в лікарні мали місце зміни в організації виробництва і праці, які б потягнули скорочення чисельності або штату працівників, акт про відмову від ознайомлення її з наказом про скорочення є підробленим та роботодавець не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування при звільненні по скороченню штату. Також не погоджується з доводами апелянта про визначення продуктивності праці лікаря виходячи з кількості пацієнтів, які прийняв інший лікар-терапевт. Вона протягом 2017-2020 років згідно відповідних розпоряджень працювала лікарем-терапевтом медичних комісій по призову на строкову службу протягом трьох місяців в рік, тому практично не виконувала роботу по прийому хворих в приміщенні лікарні. Що стосується кваліфікації, яка вимірюється як рівнем освіти, так і здобутими навичками під час виконання робіт за спеціальністю то, на її думку, слід враховувати безперервний стаж роботи на підприємстві, тривалий час виконання обов`язків завідувача відділенням, багаторазове підтвердження вищої категорії у порівнянні з іншим лікарем, який залишився працювати. Вона 41 рік 10 місяців пропрацювала лікарем-терапевтом у Кременецькій лікарні, більше 18 років була завідувачем терапевтичним відділенням, 4 рази підтверджувала вищу категорію. В той час у ОСОБА_3 , який залишився працювати, 31 рік стажу роботи та він лише двічі підтверджував вищу категорію.

В судовому засіданні представники апелянта апеляційну скаргу підтримали та зіслались на обставини викладені в ній.

ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що вона на іншу посаду крім лікаря-терапевта не погодилась би.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01 серпня 1978 року прийнята на роботу у Кременецьку центральну районну лікарню на посаду лікаря-терапевта Бережецької дільничної лікарні; 02 січня 1980 року переведена на посаду завідувача терапевтичним відділенням №2 цієї ж лікарні; 07 грудня 1984 року їй присвоєно другу кваліфікаційну категорію лікаря-терапевта; 01 квітня 1985 року переведена на посаду лікаря-терапевта у вказаному лікувальному закладі; 02 січня 1986 року переведена на посаду завідувача терапевтичним відділенням №2 Кременецької ЦРЛ; 11 серпня 1989 року присвоєно першу кваліфікаційну категорію; 15 жовтня 1998 року переведено на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення №1 Кременецької ЦРЛ; 30 травня 2000 року присвоєна вища категорія зі спеціальності терапія. Відповідно до наказу №153 від 01 листопада 2002 року Кременецька ЦРЛ перейменована на центральну району комунальну лікарню. 16 травня 2005 року, 07 квітня 2010 року, 15 квітня 2015 року, 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 підтверджена вища категорія по спеціальності терапія. 18 січня 2013 року Кременецька ЦРКЛ перейменована в району комунальну лікарню. 25 липня 2017 року ОСОБА_1 переведена на посаду 0.75 ставки лікаря-терапевта та дозволено сумісництво 0.25 ставки лікаря-терапевта для обслуговування кардіологічних хворих терапевтичного відділення.

23 серпня 2018 року Кременецька РКЛ реорганізована в КНП Кременецька районна комунальна лікарня.

Рішенням Кременецької районної ради від 10 січня 2020 року №575 затверджено Статут комунального некомерційного підприємства Кременецька районна комунальна лікарня Кременецької районної ради Тернопільської області.

Наказом Кременецького КНП Кременецька РКЛ № 31-од від 21 січня 2020 року "Про затвердження організаційної структури КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, на виконання положень п.5.8 Статуту КНП "Кременецька районна комунальна лікарня", затверджено організаційну структуру КНП "Кременецька районна комунальна лікарня", яка вводиться в дію з 30 квітня 2020 року. В наказі зазначено, що при формуванні штатного розпису слід керуватися затвердженою організаційною структурою підприємства та про ознайомлення з наказом завідувачів структурних підрозділів КНП "Кременецька района комунальна лікарня".

Наказом КНП "Кременецька РКЛ" № 32-од від 21 січня 2020 року "Про скорочення штату та чисельності працівників" відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, положень п.5.8 Статуту КНП "Кременецька района комунальна лікарня" із врахуванням положень наказу "Про затвердження організаційної структури КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" від 21.01.2020 №31-од, яким оптимізовано організаційну структуру підприємства, на виконання положень абз. 2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2002 №228 щодо приведення чисельності працівників за штатним розписом у відповідність з визначеним фондом оплати праці та згідно із рішенням тридцять сьомої сесії сьомого скликання Кременецької районної ради від 19.12.2019 №562, яким затверджено районний бюджет на 2020 рік, що передбачає медичну субвенцію у розмірі, недостатньому для забезпечення фонду оплати праці наявній чисельності та кількості штатних одиниць наказано скоротити штат КНП "Кременецька района комунальна лікарня", а саме по структурних підрозділах, в тому числі у терапевтичному відділенні: лікаря-терапевта вищої категорії 1 шт.од., яку займає ОСОБА_1 ; лікаря-терапевта вищої категорії 0,25 шт.од., яку займає ОСОБА_4 ; лікаря-терапева вищої категорії 0,25 шт.од., яку займає ОСОБА_3 .. Із наказом позивачка ОСОБА_1 не ознайомлена.

Наказом Кременецької КНП "Кременецька РКЛ" № 33-од від 21 січня 2020 року "Про зміни до штатного розпису КНП "Кременецька районна комунальна лікарня у 2020 році" вирішено серед іншого вивести із штату терапевтичного відділення КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" з 30.04.2020 посаду лікара-терапевта 1,50 шт.од.

24 січня 2020 року директор КНП Кременецька РКЛ надіслав попередження про скорочення штату та чисельності працівників до профспілки працівників охорони здоров`я Кременецького району, профспілкової організації стоматологічного відділення КНП Кременецька РКЛ в якому зазначив, що скороченню підлягатиме 20,25 штатних одиниць лікарів, 50 штатних одиниць середнього медичного персоналу, 39,5 штатних одиниць молодшого медичного персоналу та 19.25 штатних одиниць персоналу адміністративно-господарської частини. Термін припинення дії трудового договору 30 квітня 2020 року. . Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації №103/02-07/1 від 06.04.2020 затверджено у новій редакції основний та резервний склад районної призовної комісії, лікарів лікувально-профілактичних закладів, які залучаються до медогляду призовників та графік проходження призовниками призовної комісії. В основний склад лікарів, що залучаються для огляду призовників, включено терапевта ОСОБА_1 .

Наказом КНП Кременецька РКЛ № 77-к від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 лікаря-терапевта терапевтичного відділення вищої категорії звільнено з роботи з 23 червня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Встановлено, що в КНП Кременецька РКЛ у терапевтичному відділенні працював завідувач відділенням (Борак Я.І.) та два лікаря-терапевта вищої категорії ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ).

Лікар-терапевт ОСОБА_3 01 липня 1988 року прийнятий на посаду 0.5 ставки лікаря-терапевта терапевтичного відділення і 0,5 ставки лікаря-дієтолога; 05.02.1993 року йому присвоєна друга категорія лікаря-терапевта; 14.02.1997 року присвоєна перша категорія; 09.04.2002 року підтверджена перша категорія; 28.05.2007 року присвоєна вища категорія зі спеціальності терапія, яка підтверджувалась 24.07.2012 року та 25.07.2017 року.

З посадової інструкції лікарів-терапевтів терапевтичного відділення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затверджених головним лікарем Кременецької РКЛ 05.02.2013 вбачається, що їх загальний стаж роботи та стаж роботи за фахом становить: ОСОБА_1 - загальний стаж роботи 36 років, стаж роботи за фахом 35 років; ОСОБА_3 -загальний стаж роботи 26 років, стаж роботи за фахом 26 років, ОСОБА_4 - загальний стаж роботи 41 рік, стаж роботи за фахом 34 роки.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачку було звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства. При цьому суд зазначив про відсутність у відповідача змін в організації виробництва і праці що призвело до скорочення чисельності і штату працівників, не попередження позивачки про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці, відсутність пропозиції роботодавця щодо іншої роботи, неврахування її переважного права на залишенні на роботі як працівника з тривалим безперервним стажем роботи в порівнянні з ОСОБА_3 . Вирішуючи спір суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та відмовив у стягненні моральної шкоди за недоведеністю.

Колегія погоджується з висновком суду про те, що позивачку було звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, однак не погоджується з висновком про відсутність змін в організації виробництва та праці у КНП Кременецька РКЛ та що позивачем не було дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49- 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За правилами ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно пунктів 5.8, 5.9 Статуту КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" Кременецької районної ради Тернопільської області підприємство визначає свою організаційну структуру за погодженням із профільною постійною комісією районної ради та головою районної ради. Підприємство самостійно встановлює чисельність персоналу і затверджує штатний розпис. Відповідно до розділу 9 Статуту підприємства структура підприємства включає адміністративно-управлінський відділ, допоміжні підрозділи, у тому числі господарчі, лікувально-профілактичні підрозділи (стаціонарні відділення та консультативно-діагностичний центр). Структура підприємства, порядок внутрішньої організації та сфери діяльності структурних підрозділів підприємства затверджується директором підприємства. Штатну чисельність підприємства директор визначає на власний розсуд на підставі фінансового плану підприємства, погодженого в установленому законодавством та цим статутом порядку з урахуванням необхідності створення відповідних умов для забезпечення належної доступності та якості медичної допомоги.

Судом встановлено, що наказом директора № 31-од від 21.01.2020 року затверджено організаційну структуру КНП "Кременецька районна комунальна лікарня", яка передбачає 14 підрозділів та відділень. З наказу №32-од від 21.01.2020 року Про скорочення штату та чисельності працівників виданого директором з урахуванням вищезазначеного наказу видно, що у лікарні було 17 відділень та мало місце значне скорочення по структурних підрозділах, зокрема у терапевтичному відділенні з лікарського персоналу було скорочено 1,5 штатних одиниці лікаря-терапевта вищої категорії: 1 штатну одиницю, яку займала ОСОБА_1 та 2 по 0,25 штатних одиниці, які займали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Наведене підтверджується і наказом №32-од Про внесення змін до штатного розпису КНП "Кременецька районна комунальна лікарня".

Вказані накази підтверджують що мали місце зміни в організації виробництва і праці, які супроводжувались скороченням штату та чисельності працівників, а тому висновок суду про недоведеність змін в організації виробництва та праці є помилковими.

З вищевказаних наказів вбачається, що підставою скорочення були накази №31-од та №32-од, якими було оптимізовано організаційну структуру підприємства, тому висновок суду на те, що підставою скорочення чисельності штату працівників було лише приведення чисельності та штату працівників до затвердженого фонду заробітної плати не відповідають фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2020 року у справі №451/1028/18 яку застосував суд першої інстанції зроблено висновок, що само по собі приведення чисельності та штату працівників до затвердженого фонду заробітної плати не може бути єдиною підставою для скорочення чисельності штату працівників, в той час у даній справі встановлено інші обставини. (зокрема зміну організаційної структури підприємства).

Колегія також не погоджується з висновками суду про порушення роботодавцем вимог статті 49-2 КзпП України про те, що позивачку не було попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Згідно акту складеного інспекторами з кадрів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та юристконсультом ОСОБА_7 позивачку 11 лютого 2020 року було ознайомлено з наказом №32-од Про скорочення чисельності та штату працівників, однак остання відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом та отримувати повідомлення про наступне скорочення.

Відмову ОСОБА_1 отримувати попередження про наступне скорочення підтвердила в судовому засідання ОСОБА_7 , яка була присутньою 11.02.2020 року при повідомленні позивачки про скорочення. Суд першої інстанції помилково не взяв до уваги вказаного акта з тих підстав, що він не зареєстрований у підприємстві та відсутності доказів того, що позивачку запрошували до відділу кадрів для отримання попередження про звільнення, оскільки чинне законодавство не передбачає обов`язку складати письмове запрошення до відділу кадрів для вручення повідомлень та реєстрацію актів про відмову в отриманні документів.

В повідомленні про наступне вивільнення ОСОБА_1 зазначено, що у зв`язку з реорганізацією Кременецької РКЛ на підставі рішення тридцять третьої сесії сьомого скликання Кременецької районної ради від 22.08.2029 року №512, зміною організаційної структури КНП "Кременецька районна комунальна лікарня", затвердженої рішенням Кременецької районної ради від 10.01.2020 року №575 і скороченням штату та чисельності працівників відповідно до наказів директора Про скороченні штату та чисельності працівників від 21.10.2020 року №32-од та Про штатний розпис від 21.01.2020 року №33-од позивачку повідомлено про скорочення посади, яку вона обіймає та звільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КзпП України. Вказано, що іншої посади, яку вона могла б зайняти відповідно до своєї професії, спеціальності та кваліфікації в КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" не має.

Наведене доводить про невідповідність висновків суду про порушення роботодавцем вимог статті 49-2 КзпП України.

В той час колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивачки з роботи відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки роботодавцем при звільненні не було враховано переважного права позивачки на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 була нижча продуктивність праці з посиланням на порівняльну таблицю кількості ведених лікарями терапевтичного відділення хворих не заслуговують уваги суду, оскільки такий показник не свідчить про продуктивність праці лікаря. Вказана професія не характеризується таким показником як продуктивність праці.

Згідно пояснень ОСОБА_1 та представника відповідача в судовому засіданні завідувач терапевтичним відділенням визначає хворому лікуючого лікаря , крім випадків коли хворий бажає лікуватись у конкретного лікаря. Також з матеріалів справи вбачається, чого не заперечила представник апелянта в суді апеляційної інстанції, що з 2017 року ОСОБА_1 постійно брала участь в роботі медичної комісії по призову громадян чоловічої статі на строкову військову службу протягом двох місяців роботи призовної комісії, що впливає на кількість ведених лікарем-терапевтом хворих.

Згідно частини 2 статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в тому числі, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації.

Встановивши, що у терапевтичному відділенні КНП "Кременецька районна комунальна лікарня" працювали два лікарі терапевти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та що у ОСОБА_1 безперервний стаж роботи у Кременецькій районній лікарні становить 41 рік, а у ОСОБА_3 31 рік, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні мала ОСОБА_1 та поновив її на роботі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Встановивши, що позивачку з порушенням вимог трудового законодавства було звільнено з роботи, суд першої інстанції обґрунтовано поновив її на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене колегія приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки рішення суду слід залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства "Кременецька районна комунальна лікарня" Кременецької районної ради Тернопільської області задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року залишити без змін, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції вказаної постанови.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.