Справа №443/39/19
Провадження №2/443/292/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Цюмрака М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із її батьком ОСОБА_2 , з січня 2003 року до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кнісело, Жидачівського району, Львівської облаті; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті бітька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 1.4286 га, яка належала йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-ЛВ №026850, який виданий на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 року №225.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона народилася у с.Кнісело Жидачівського району Львівської області. Згідно витягу з погосподарської книги станом на 30.06.1990 року, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося як колгоспний двір, членами якого були батьки позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати - ОСОБА_3 . У селі залишився проживати батько позивачки - ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину після смерті матері на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Стверджує, що вони з братом систематично приїжджали до батька, допомагали йому, утримували його, а у 2003 році, переїхали проживати до батька у с.Кнісело, доглядали його до дня смерті. Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку, а також відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. На думку позивачки, вона не пропустила піврічний термін для прийняття спадщини, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, доказом того, що земельна ділянка належала її батькові є копія акту про право приватної власності на землю. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.02.2019 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №669 від 18 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської обалсті Сливки С.І. від 20.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.03.2021 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступника відповідача Бібрську міську раду Львівської області.

Ухвалою суду від 12.03.2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 15.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з мотивів наведених у такому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи без його участі за наявними в справі документами.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу з погосподарської книги станом на 30.06.1990 року, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося як колгоспний двір, членами якого були батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 13 (а.с.7).

Батько позивачки продовжував проживати у будинку, вказаному вище, і фактично прийняв спадщину після смерті дружини, на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Позивачка стверджує, що з 2003 року вона проживала разом із братом ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_2 у с.Кнісело, до дня смерті батька.

Згідно довідки від 01.03.2021р., виданої виконавчим комітетом Бібрської міської ради Львівської області (а.с.71), ОСОБА_1 проживала без реєстрації по АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_2 до дня смерті останнього.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є дочкою ОСОБА_1 та ствердила, що позивач з 2003 року постійно проживала разом із своїм батьком ОСОБА_2 до дня смерті останнього, здійснювала за ним догляд.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивачки ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 8 (а.с.8).

Оскільки, ОСОБА_2 за життя заповіту не залишив, належне йому майно спадкується у порядку спадкування за законом.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації ним права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем (її батьком) ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, позивачка стверджує, що позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка є предметом спору у даній справі.

Постановою завідувача Жидачівькою ДНК Матусека В.В. від 15.01.2018 року (а.с. 6) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Кніселівської сільської ради.

Однак, у матеріалах справи є копія Державного акту про право власності на землю II-ЛВ №026850 (а.с.12), згідно якого ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка розташована на території Кніселівської сільської ради, площею 1.4286 гектарів. Вказаний акт видано на підставі рішення районної Ради народних депутатів від 22.09.2000 року №225.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що належала померлому ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 1.4286 гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , також підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов не заперечив, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із її батьком ОСОБА_2 , із січня 2003 року до дня його смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кнісело, Жидачівського району, Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 1.4286 га, яка належала йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-ЛВ №026850, який виданий на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 року №225.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2021 року

Головуючий суддя С.І Сливка