Єдиний унікальний номер: 223/179/21
Провадження номер: 2/223/165/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Буцька С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до органу місцевого самоврядування в особі Вугледарської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача - органу місцевого самоврядування в особі Вугледарської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її чоловіку ОСОБА_2 , в квітні 1975 року було надано службове житло в зв`язку з виробничими обов`язками, а саме двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання його сім`ї з 4-х осіб. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі залишила проживати його дружина позивач ОСОБА_1 . Рішенням Вугледарської міської ради № 86 від 21.04.1999 року було змінено статус зазначеної квартири з службової на неслужбову, з передачею житла на баланс Вугледарського УЖКГ, проведенням відповідних змін в житловому фонді, укладенням договору найму з ОСОБА_1 на зазначене жиле приміщення і відкриттям особового рахунку з закріпленням квартири в постійне користування. 28.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до органу приватизації з заявою про передачу їй у приватну власність зазначеної квартири. Управлінням міського господарства Вугледарської міської ради ОСОБА_1 відмовлено у приватизації квартири в зв`язку з відсутністю копії ордеру на житлове приміщення. Ордер на вказану квартиру взагалі не видавався. ОСОБА_1 зареєстрована в зазначеній квартирі і участь у приватизації житлового фонду м. Вугледара не приймала. Надати інформацію або документи стосовно отримання ОСОБА_2 ордера на зазначену квартиру не має можливості, оскільки архіви та документація Десятого воєнізованого гірничорятувального загону ДГВС у Вугільній промисловості залишилися на тимчасово окупованій території в м. Донецьку. ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити право власності на займане нею житло, оскільки у неї відсутній ордер на вселення в спірне приміщення. Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 26,4 кв. м.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Вугледарська міська рада, в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив вирішити справу на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 04.12.1973 року, зареєстрований Костянтинівським бюро ЗАГС Мар`їнського району, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 04.12.1973 року (а.с.15).

Чоловік позивача - ОСОБА_2 , з 17.12.1973 року по 17.12.1977 року працював в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.25).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.02.1999 року, виданого відділом РАГС м. Вугледар Донецької області, актовий запис № 12 (а.с.18).

Рішенням Вугледарської міської ради № 86 від 21.04.1999 року було визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не службовим приміщенням, з проведенням відповідних змін в житловому фонді, укладенням договору найму з ОСОБА_1 на зазначене жиле приміщення і відкриттям особового рахунку з закріпленням квартири в постійне використання. Крім того, в рішенні зазначено, що ОСОБА_1 вселилася у вказану квартиру 21.04.1975 року. Документи, які могли б підтвердити, що квартира була службовою відсутні (а.с.26).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру від 14.12.2020 року, замовником якого є ОСОБА_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площ 42,7 кв.м., житлову площу 26,4 кв.м. (а.с.21-24).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249287452 від 22.03.2021 року в зазначених реєстрах відсутні відомості щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41).

Відповідно до довідки Управлінням міського господарства Вугледарської міської ради № 21-20 від 02.12.2020 року ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не приймала участь у приватизації житла житлового фонду м. Вугледара (а.с.9).

Згідно із довідкою КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» № 01-10/22 від 02.12.2020 року ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , від попереднього власника житлового фонду не надходив і на теперішній час відсутній, зареєстровані позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.12).

Наказом Міненерговугілля від № 639 08.10.2015 року «Про затвердження тимчасової структури ДВГРС» визначено, що фінансово-господарську діяльність ОВГРЗ тимчасово припинено в зв`язку з їх фактичним розташуванням на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Десятий воєнізований гірничорятувальний загін не має архіву ОВГРЗ, в зв`язку з чим надати інформацію або документи стосовно отримання ОСОБА_2 ордера на квартиру не можливо, що підтверджується листом Десятого воєнізованого гірничорятувального загону № 04/7-1849 від 29.12.2020 року (а.с.17).

28.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Управління міського господарства Вугледарської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 було повідомлено, що здійснити приватизацію та оформити документи про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 немає законних підстав через неповний пакет документів, а саме відсутність копії ордера на зазначене житлове приміщення, що підтверджується відповідним листом Управління міського господарства Вугледарської міської ради № 01-11-15/0/71-21-0.311 від 11.01.2021 року (а.с.7).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується наданими нею копіями договорів про надання житлово-комунальних послуг від 22.04.2002 року, від 27.11.2012 року, від 20.08.2014 року, від 20.12.2017 року, а також копіями квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.11-14, 19-20, 27-28).

Судом встановлено, що спір у справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачу у приватизації спірної квартири.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ст. 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У ч. 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 4-5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно із ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 вселився до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 21.04.1975 року. На підставі відповідного рішення Вугледарської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано не службовим приміщенням, з проведенням відповідних змін в житловому фонді, укладенням договору найму з ОСОБА_1 на зазначене жиле приміщення і відкриттям особового рахунку з закріпленням квартири в постійне використання. ОСОБА_1 несе витрати з утримання зазначеної квартири. Законність проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв.

Окрім того, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом», у розумінні ст. 8 Конвенції.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 26,4 кв. м.

Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.47 Конституції України, ст. 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 12, 81, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до органу місцевого самоврядування в особі Вугледарської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Н-Михайлівка Мар`їнського району Донецької області, право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 26,4 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова