Справа № 204/8301/20
Провадження № 2/204/583/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2020 року ПАТ «СК «АРКС» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24 травня 2018 року між ПАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено заяву-приєднання добровільного страхування наземного транспорту за № 149613а8пп до оферти № 144 від 02 січня 2018 року, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Audi A4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 05 липня 2018 року о 18 голині 30 хвилин по пр. Т.Шевченка у м. Кам`янському сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Audi A4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб Audi A4 зазнав механічних пошкоджень й, відповідно, матеріального збитку. Вказані обставини встановлені та підтверджуються постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року, якою встановлена вина ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленняМ про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2399630 від 10 серпня 2018 року, страхового акту про «пряме врегулювання» збитку № АХА2399628 від 10 серпня 2018 року та умов Договору страхування № 149613а8пп від 24 травня 2018 року, розмір страхового відшкодування склав 99900 гривень 70 копійок, яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно із заявою страхувальника на СТО за платіжним дорученням №484182 від 13 серпня 2018 року та № 483967 від 13 серпня 2018 року. Відповідно до звіту № ZA220718 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi A4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , розрахована оцінювачем, складає 148190 гривень 73 копійки, коефіцієнт фізичного зносу становить 0,47. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «СК «Провідна» згідно з полісом № АК8446452, яким встановлено ліміт відповідальності ПРА «СК «Провідна» у розмірі 100000 гривень, франшиза 2000 гривень. Частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 85491 гривня 36 копійок було відшкодовано позивачем за ПАТ «СК «Провідна» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків, згідно з умовами полісу №АК8446452, страхового акту про «Пряме врегулювання збитку» № АХА 2399628 від 10 серпня 2018 року. ПАТ «СК «Провідна» було компенсовано зазначену суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 85491 гривня 36 копійок в рамках процедури прямого врегулювання збитків. Оскільки заподіяний відповідачкою збиток був відшкодований позивачеві страховиком у розмірі 85491 гривня 36 копійок, то залишок матеріального збитку в розмірі 14409 гривень 34 копійки має бути стягнуто з відповідачки. 24 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідачки з претензією № СУ/005748/4-1 про відшкодування завданої шкоди, однак відповіді на неї не отримав. Через це він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідачки матеріальний збиток у розмірі 14409 гривень 34 копійки та судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін, призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 04 лютого 2021 року (а. с. 51), яка надіслана учасникам справи 22 грудня 2020 року за вихідним № 7/21-вих/2/204/2251/20 (а. с. 52).

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 71), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 70), в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року, що ухвалена у справі № 204/5594/18, ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 9). З вказаної постанови вбачається, що 05 липня 2018 року 18 годині 30 хвилин по пр. Аношкіна у м. Кам`янському водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21093», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надала переваги в русі автомобілю Audi A4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі по пр. Т. Шевченка, після чого здійснила з ним зіткнення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ««ВАЗ 21093», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована страховою компанією ПАТ «СК «Провідна» на підставі полісу № АК 8446552 (а. с. 10, 33). 07 серпня 2018 року страхувальником до позивача надано заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО (а. с. 25). 19 липня 2018 року оцінювач ОСОБА_3 , за заявою позивача, складено звіт № ZA220718 «Про матеріальні збитки, завдані власнику автомобіля Ауді-4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження» (а. с. 16-22), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi A4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 148190 гривень 73 копійки. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2399630 від 10 серпня 2018 року (а. с. 11), страхового акту про «пряме врегулювання» збитку № АХА2399628 від 10 серпня 2018 року (а. с. 12) та умов Договору страхування № 149613а8пп від 24 травня 2018 року (а. с. 27-30), розмір страхового відшкодування склав 99900 гривень 70 копійок, яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно із заявою страхувальника на СТО за платіжним дорученням № 484182 від 13 серпня 2018 року та № 483967 від 13 серпня 2018 року (а. с. 8 та на звороті). 24 жовтня 2018 року позивачем на адресу відповідачки було скеровано претензію про відшкодування шкоди (а. с. 7).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року у справі № 204/5594/18, відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. крім того, вказаною постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюються, а тому окремому встановленню та доказуванню він не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Тобто, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та/або кредитора.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на викладене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди. Є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права не одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Оскільки позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 99900 гривень 70 копійок, ПАТ «СК «Провідна» компенсоване страхове відшкодування у розмірі 85491 гривня 36 копійок, то із відповідачки, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично виплаченою сумою страхового відшкодування та компенсацією страхового відшкодування.

Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача становить 14409 гривень 34 копійки, із розрахунку 99900 гривень 70 копійок - 85491 гривня 36 копійок.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачку, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2102 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 14409 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`ять гривень) 34 (тридцять чотири) копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» сплачений судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна