Справа №351/173/21
Номер провадження №2/351/276/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретар Маланчук С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.03.2016р. він уклав із ОСОБА_2 договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 28 200 грн., з умовою їх повернення до 25.06.2016р.. договір укладено в письмовій формі у вигляді розписки, яка написана і підписана відповідачем. По закінченні зазначеного строку (25.06.2016р.) і до сьогодні відповідач не повернув йому кошти. На чисельні звернення про повернення боргу відповідач щоразу вигадує різні причини, з метою уникнення виконання зобов`язання з повернення боргу.

Вважає, що на день звернення до суду із позовом відповідач зобов`язаний виплатити йому 43 657, 42 грн., а саме:

- 28 200 сума боргу;

- 11 590, 20 грн. втрати від інфляції;

- 3 867,22 грн.- 3% річних.

У квітні 2019р. він вже звертався до Снятинського районного суду із даним позовом, однак ухвалою суду від 25.09.2019р. його позовну заяву було повернено. До сьогоднішнього дня він не отримав повернену позовну заяву.

Просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість згідно розписки у сумі 28 200 грн.; втрати від інфляції у сумі 11 590, 20 грн.; 3% річних за користування коштами у сумі 3 867,22 грн., а всього 43 657,42 грн..

Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Відповідач подав до суду відзив, згідно якого просив застосувати строк позовної давності, оскільки у позивача виникло право вимоги 25.06.20216р., із позовом до суду позивач звернувся 19.01.2021р., тобто на час звернення до суду з позовом сплив строк позовної давності.

Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.03.2016р. ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 28 200 грн., готівкою, яку той зобов`язався повернути у строк до 25.06.2016р., про що була складена відповідна письмова розписка.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки.

Згідно вимог ч. 5 ст. 261ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, жодного плетежу з погашення заборгованості за договором позики відповідач не здійснив, тобто строк звернення у позивача із позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів почався зі спливом строку виконання зобов`язання 25.06.2019р.. Однак, із позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 20.01.2021 року.

Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-1763цс16 щодо особливостей переривання перебігу позовної давності, шляхом пред`явлення позову до суду. «Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що жодного доказу з приводу зипинення або переривання строку позовної давності позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні його позову на підставі ч. 4 ст.267 ЦК України - за спливом позовної давності.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а тому і судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на останнього.

На підставі викладеного, ст. 207, 253,256,257,260, 261,263, 264, 267,1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Р.Сегін