Справа № 212/1682/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання: Яцик А.Д., розглянувши в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" про стягнення одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, який в подальшому уточнив (в ред. від 29 квітня 2021 року) та в якому зазначив, що він з 13.06.1983 по 08.12.2003 року та з 25.10.2004 року по 06.01.2011 року перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») та працював машиністом бурової установи 6 розряду бурової дільниці кар`єру №3,4 та за іншими професіями на підприємстві відповідача. 06.01.2011 року позивач був звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Вказує на те, що йому стало відомо, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати, яка входить до структури заробітної плати. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені. Розмір середньомісячної заробітної плати, розраховано відповідно до положень Постанови КМУ від 08.02.1995р. № 100 та на момент звільнення становив 4794,82 грн. Отже, трьохмісячний розмір середньої заробітної плати, який не виплачено позивачу при звільненні складає 2794,82 грн. х3 =14384,46 грн. Також, у зв`язку з невиплатою належної позивачу одноразової допомоги при кінцевому розрахунку стягненню на його користь підлягає й середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2011 року по 05.02.2021 р. у розмірі 539 328,32 грн. В свою чергу, враховуючи принцип справедливості та співмірності позивач визначив розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача в сумі 90000 грн.

01 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, витребувано у відповідача докази.

29 квітня 2021 року представником відповідача надано до суду витребувані докази, а саме довідку про середній заробіток, копію розрахункового листа та копію наказу про припинення трудового договору.

29 квітня 2021 року представником позивача надано уточнену позовну заяву.

03 червня 2021 року відповідач, не погодившись із уточненим позовом подав до суду письмовий пояснення у якому зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений з ВАТ «ЦГЗК» у віці 52 роки - 06.01.2011 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст.. 38 КЗпП України. Нормами Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій. Вказав, що п.7.10 Колективного договору між ВАТ «ЦГЗК» та профспілковим комітетом ВАТ «ЦГЗК» на 2010-2011 роки передбачена гарантія виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 20 і більше років у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат працівника. Позивач на момент звільнення не досяг 60 років, тому законних підстав для отримання одноразової допомоги не було. До того ж, ПРАТ «ЦГЗК» не був стороною вказаної Позивачем Галузевої угоди і, відповідно, її підписантом, не приймав участі в колективних переговорах по укладенню угоди і, відповідно, Галузева угода не була підписана Генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» як представником відокремленої юридичної особи, тому у умови Галузевої угоди не поширюється на відповідача. Вважають, що заявлена позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені не обґрунтовано завищена і майже в 7 раз більша, ніж сума начебто невиплаченої позивачу вихідної допомоги. Просять суд врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену в Постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. та застосувати принцип розумності, співмірності між негативними наслідками порушення та грошовою компенсацією, що стягується з роботодавця. Зауважили, що спір між працівником та роботодавцем з приводу належних сум при звільненні позивача у 2011 році виник тільки у 2021 році, тобто із спливом 10 років після звільнення, що спричинило значне збільшення розміру санкції у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги. Позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. Крім того, жодного доказу про поважні причини неможливості позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав раніше, представником позивача в уточненій позовній заяві не наведено. Окрім того зазначили, що із визначеної судом суми середнього заробітку підприємству необхідно утримати суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 (а.с. 43-48).

В судовому засіданні встановлено, що у період з 13.06.1983 року по 08.12.2003 року та з 25.10.2004 року по 06.01.2011 року позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК», загалом 26 років 8 місяців 07 днів та працював машиністом бурової установи 6 розряду бурової дільниці кар`єру №3,4 та за іншими професіями, був звільнений з роботи 06.01.2011 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.17-25).

У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за січень 2011 року ОСОБА_1 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 52).

Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» від 24.03.2021 року № 221 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням листопад-грудень 2010 року склала: 7880,06 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 295 грн. (а.с. 63).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.12)

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 11-12).

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 безперервно відпрацював на підприємстві відповідача понад 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач був звільнений з підприємства відповідача 06 січня 2011 року, тому розрахунковим періодом є два попередні перед звільненням повні місяці - листопад-грудень 2010 року, за які заробітна плата позивача складала 7880,06 грн., середньогодинна - 295 грн. Середньомісячна заробітна плата позивача склала 4794,82 грн., а отже трикратний розмір одноразової допомоги, яку мав отримати позивач при звільненні складає 14384,46 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Перевіривши наведені розрахунки, які не спростовані відповідачем, суд погоджується з ними, а отже загальний розмір середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні складає 539328,32 грн. за період з 06.01.2011 року по 05.02.2021 року, виходячи з кількості робочих годин 20192 година та розміру середньогодинної заробітної плати 26,71 грн. (20192 год.* 26,71 грн.)

При цьому, суд виходить із меж заявлених позовних вимог, оскільки позивачем на власний розсуд визначено розмір середнього заробітку з врахуванням принципу справедливості та співмірності в сумі 90000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Позивач, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового, у зв`язку з чим, враховуючи результат вирішення спору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, в межах задоволених позовних вимог у сумі 1043,84 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 13, 76-83,141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" про стягнення одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 14384 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 46 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2011 року по 05.02.2021 року - у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1043 (одна тисяча сорок три) гривні 84 копійки.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження юридичної особи: 50029, м. Кривий Ріг, Покровський район, код ЄРДПОУ 00190977.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу на протязі тридцяти днів після проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 22.06.2021 року.

Суддя М.Д.Власенко