Справа № 182/7601/19
Провадження № 2/0182/35/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.06.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 06.11.1999 року по 2003 рік він перебував у шлюбі з позивачкою, має з нею спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу багато років він за рішенням суду регулярно сплачував аліменти на утримання доньки до її повноліття. 29 жовтня 2018 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Тихомировим І.В. ухвалено заочне рішення по справі № 182/5539/18 за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на час навчання. Вказане заочне рішення було скасовано в порядку спрощеного провадження 16.04.2019 року і постановлено нове рішення, відповідно до якого з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 на час її навчання, починаючи з 30 липня 2018 року і до закінчення її навчання, тобто 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-х років, про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року. Відповідно до вказаного рішення було видано виконавчий лист (ВП № 57932304), згідно з яким ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» із його заробітної плати вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь ОСОБА_2 , про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року. Однак, у жовтні 2019 року він випадково дізнався про те, що його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була відрахована зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-с від 25.06.2019 року), про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року. Про факт відрахування з Університету а ні сама донька, а ні відповідачка його не повідомили. Більш того, вони не повідомили про це і державного виконавця ДВС, продовжуючи безпідставно отримувати відрахування з його заробітної плати в якості аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. І це в той час, коли навчання було припинено. Таким чином, з нього цілком безпідставно продовжували стягуватися аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка продовжує навчання (а реально такого навчання вона не продовжувала з 25.06.2019 року) на користь відповідача до вересня 2019 року включно, а саме:

- у липні 2019 року - стягнуто 19 476,63 грн.;

- у серпні 2019 року - стягнуто 16 517,84 грн.;

- у вересні 2019 року - стягнуто 11 607,85 грн.

Разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року на користь ОСОБА_2 з нього безпідставно стягнуто 47 602,32 грн., про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року. Згідно ч.1, ч.2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, то обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі, зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Згідно довідки Київського національного лінгвістичного університету № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року, ОСОБА_3 25.06.2019 року була відрахована зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-е від 25.06.2019 року). Таким чином, станом на 26.06.2019 року його повнолітня донька припинила навчання. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 з відповідною заявою до ДВС не звернулася, про даний факт закінчення навчання доньки у ВНЗ, що припиняє її право на отримання аліментів, державному виконавцю не повідомила, продовжуючи безпідставно отримувати аліменти, тобто встановлені вимоги Закону не виконала, що свідчить про її недобросовістність. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові № 6-91 цс 14 від 02.07.2014 року. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст.1215 ЦК України). Згідно довідки ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року, із заробітної плати ОСОБА_1 вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь ОСОБА_2 : у липні 2019 року -19 476,63 грн.; у серпні 2019 року - 16 517,84 грн.; у вересні 2019 року - 11 607,85 гри. Разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуто 47 602,32 грн. Виходячи з відомостей, які містяться у вищевказаній довідці та враховуючи, що право на отримання аліментів відповідач втратила, починаючи з 26 червня 2019 року, слід вважати, що йому підлягають поверненню безпідставно набуті відповідачкою аліменти в сумі 47 602,32 грн., що і становить ціну позову. Крім того, відповідно до ст.141 ЩІК України, відповідач ОСОБА_2 повинна відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. За таких обставин й звернувся до суду.

Відповідачка по справі, скориставшись своїм правом, передбаченим ЦПК України, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому посилалась на те, що 06 листопада 1999 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , з яким вони розлучилися 23 травня 2014 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. Крім того, при розірванні шлюбу, майно, набуте за час шлюбу, а саме: гараж, автомобіль та мотоцикл залишилося у ОСОБА_1 16.04.2019 року було постановлено рішення суду, відповідно до якого з позивача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на її користь, на утримання доньки ОСОБА_3 на час її навчання. Відповідно до вказаного рішення, було видано виконавчий лист ВП № 57932304. Враховуючи, що рішення було прийнято тільки 16.04.2019 року, відповідно у позивача ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.08.2018 року по 16.04.2019 року. Дійсно, 25 червня 2019 року їх донька ОСОБА_3 була відрахована зі складу студентів Київського національного лінгвістичного університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-с від 25.06.2019 року). Але, по-перше, у вересні 2019 року донька намагалася відновитися у вказаному навчальному закладі. А коли відновитися не вдалося, донькою була видана довіреність від 23.09.2019 року на однокурсницю ОСОБА_4 на представництво її інтересів у Київському національному лінгвістичному університеті з приводу отримання належних їй документів, в тому числі, й Витягу з наказу про відрахування для надання вказаної довідки у виконавчу службу. Але в деканаті всіляко затримували видачу документів про відрахування доньки, в результаті видали академічну довідку № 346 від 13.09.2019 року та витяг з наказу ректора № 543-с від 25.06.2019 року лише 20 грудня 2019 року, що підтверджується довідкою університету від 13.02.2020 року та Витягом з журналу реєстрації видачі академічних довідок. Крім того, станом на теперішній час їх донька ОСОБА_3 намагається поновити навчання, про що свідчить факт реєстрації на сайті Дніпропетровського регіонального центру оцінювання якості освіти для проходження зовнішнього незалежного оцінювання за реєстраційним номером № . По-друге, у жовтні, при спілкуванні з державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Криницькою Т.О. вона уточнювала, чи існує заборгованість у неї перед ОСОБА_1 , враховуючи заборгованість, яка утворилася з моменту подачі позову про стягнення аліментів до фактичного прийняття судом рішення, на що державний виконавець відповіла, що заборгованість відсутня. Також, 06.02.2020 року вона направила офіційні запити в Головне територіальне управління юстиції у м.Києві Управління державної виконавчої служби та Печерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про надання їй інформації про відсутність чи наявність заборгованості. Але відповіді їй не надійшли. По-третє, аліменти позивача для них з донькою були вкрай необхідні як засіб до існування, оскільки, а ні донька, а ні вона не працювали і аліменти були для них єдиним джерелом доходу. Донька не могла знайти роботу в силу свого юного віку та відсутності досвіду та сподівалась на відновлення в університеті. Вона не в змозі була працювати, оскільки має важке захворювання: хронічний ентероколіт змішаного ґенезу, важкий ступінь тяжкості з гіпермоторним синдромом; синдром укороченої тонкої кишки; спайкова хвороба; хронічний неспецифічний реактивний гепатит; хронічний безкам`яний холецистит; хронічний панкреатит з больовим і диспепсичним синдромом; дисбактеріоз кишечника; анемія 3 ступеню. Дані захворювання вона набула в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 на нервовому грунті. Так, у 2009 році (в період їх шлюбу) до ОСОБА_1 був пред`явлено позов про встановлення батьківства та стягнення аліментів за позовом ОСОБА_5 , яка не перебувала з ним у шлюбі. Фактично з`ясувалося, що позивач, проживаючі з нею у зареєстрованому шлюбі, мав рідносини з іншою жінкою. Більш того, у нього народилась позашлюбна донька, що підтверджується рішеннями Нікопольського міськрайоного суду від 23.02.2010 року та 19.04.2011 року. У 2010 році вона перенесла операцію з двобічної тубектомії, у 2011 році - операцію з приводу кишкової непрохідності з резекцією кишечника. Неодноразово лікувалася в умовах стаціонару, що підтверджуються виписними епікризамц за 2011-2019 роки, у тому числі, Інституту гастроентерології НАМН України. З кожним роком її становище на фоні вищезазначених хвороб погіршується, що унеможливлює працювати у повному обсязі, що не влаштовує роботодавців. Позивач порушує питання про стягнення переплати по аліментам в порядку, з підстав передбачених у ст.1211 ЦК України. Але стаття 1211 Цивільного кодексу України регулює строки відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, робіт (послуг) та ніяк не стосується сплати аліментів. Згідно зі ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, аліменти надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В даному випадку, спірна сума була сплачена позивачем на виконання судового рішення як аліменти, оскільки позивач є батьком ОСОБА_3 , на утримання якої і сплачував суми аліментів, про повернення яких він просить суд. Тому, у задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про стягнення безпідставно набутих грошових коштів просить відмовити в повному обсязі.

Позивач надав пояснення на відзив, в якому посилався на те, що в травні 2020 року отримав рекомендованим листом з повідомленням клопотання ОСОБА_2 про витребування необхідних доказів на позовну заяву про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з додатками, в якій вона просила витребувати в Печерському відділі ДВС у м.Києві через Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) інформацію про наявність фактичної заборгованості станом на 31.12.2018 року (за період з 30.07.2018 року по 31.12.2018 року з деталізацією помісячно) та про суми нарахувань та утримувань заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.07.2018 року по 15.10.2019 року. Окрім того, відповідачка ОСОБА_2 вказує, що 27.04.2020 року вона отримала від нього рекомендований лист, в якому ніби-то були відсутні будь-які вкладення, довідки та інформація, про що свідчить відсутність опису. До цього, напочатку березня 2020 року він отримав рекомендованим листом з повідомленням відзив відповідачки ОСОБА_2 на його позовну заяву про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, яка знаходиться у провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з додатками до нього. З доводами, викладеними у відзиві, категорично не згодний і надає пояснення з цього приводу. Відповідачка ОСОБА_2 вказує у відзиві, що майно, набуте під час їх шлюбу: гараж, автомобіль та мотоцикл залишилися в нього. Проте, вона не вказує, що залишилося в неї в якості її частини майна, нажитого під час шлюбу, а головне - забуває, що їх шлюб було розірвано у 2014 році, тобто, 6 років тому, тож строки для спорів щодо майна, нажитого у шлюбі, давно сплили, вона не скористалася своїм правом подати позов щодо розділу майна, нажитого у шлюбі, тож, вказана інформація не має відношення до предмету розгляду у цій цивільній справі. Відповідачка ОСОБА_2 вказує також у відзиві що, оскільки рішення щодо аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , що продовжувала навчатися, було прийняте 16.04.2019 року, у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.0.8.2018 року по 16.04.2019 року, що категорично не відповідає дійсності, оскільки аліменти під час судового розгляду нараховувалися та регулярно сплачувалися, бо мова йшла лише про зменшення аліментів (з 1/4 частини від його заробітку (доходу) на 1/6 частину заробітку), тому бухгалтерія підприємства, де він працює, не могла припинити сплату аліментів за власним бажанням або за його заявою, а лише змінила суму виплат за рішенням суду від 16.04.2019 року, яке набуло чинності. Про те, що слова відповідачки не відповідають дійсності, свідчить і наданий нею ж до суду та включений в додатки до відзиву письмовий документ - копія Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11.02.2020 року № 378/265, завірена підписом старшого державного інспектора ОДПІ та печаткою Нікопольської ОДПІ, в якому чітко вказано, що за І квартал 2019 року ОСОБА_2 отримала гроші в сумі 73 750,79 грн. в якості аліментів (код 140 - аліменти); за II квартал 2019 року ОСОБА_2 отримала гроші в сумі 55 247,75 грн. в якості аліментів (код 140 - аліменти); за III квартал 2019 року ОСОБА_2 отримала гроші в сумі 47 602,32 грн. в якості аліментів (код 140 - аліменти). Таким чином, очевидно, що і ці слова відповідачки не відповідають дійсності, оскільки з наданих нею самою письмових документів видно, що відповідачка регулярно, своєчасно, без затримок отримувала аліменти в повному обсязі та сумі, передбаченій рішенням суду; заборгованості по аліментам не було. Відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що, хоча донька ОСОБА_3 і була відрахована зі складу студентів Київського національного лінгвістичного університету наказом ректора № 543-с від 25.06.2019 року, про що було достеменно відомо як самій донці, так і відповідачці, але у вересні 2019 року донька намагалася відновитися в університеті, а потім не могла забрати документи з університету, в результаті академічну довідку забрала 13.09.2019 року, а витяг з наказу ректора лише 20.12.2019 року. Окрім того, за твердженням відповідачки, донька ОСОБА_3 намагається поновити навчання, зареєструвавшись на сайті для проходження зовнішнього незалежного оцінювання. Проте, де, коли і з якими затримками брали довідки, не має жодного значення, оскільки в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року чітко прописано, що з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на утримання доньки ОСОБА_3 на час її навчання, а ні на час для отримання відповідних довідок (який склав 6 місяців), а ні на час, коли донька намагалася відновитися в університеті (а це ще близько 9 місяців). До часу навчання не зараховуються і не можуть бути зараховані дані обставини, це не передбачено а ні Сімейним кодексом України, а ні іншими нормативно - правовими актами, ані рішеннями суду. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Проте, відповідно до п.5 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їх права та обов`язки, серед яких обов`язок як стягувача, так і боржника, передбачений ч.4 ст.19 вказаного Закону, який закріплює, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про обставини, які мають значення у виконавчому провадженні. Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 достовірно знала про відрахування доньки ОСОБА_3 з університету ще навесні 2019 року, з 25.06.2019 року знала про наказ ректора про відрахування, але не тільки не повідомила протягом 1 робочого дня виконавця про вказаний факт, але й свідомо продовжувала отримувати аліменти, витрачати їх на свої потреби та лікування. Відповідачка ОСОБА_2 посилається на усну розмову з виконавцем Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м.Києві Криницькою Т.О., протее, не наводить жодного реального доказу наявності її заборгованості перед нею. Відповідачка ОСОБА_2 посилається у відзиві на той факт, що сплачені нею безпідставно аліменти були вкрай необхідні як засіб існування. Проте, доньці ОСОБА_3 він допомагає грошима і без врахування виплати аліментів, що може підтвердити і сама донька, будучи викликаною в судове засідання. Що стосується існування ОСОБА_2 та її хвороб, то він не має відношення не до неї самої, ні до її хвороб, тому не вважає себе зобов`язаним допомагати їй грошима. Відповідачка ОСОБА_2 посилається, в обґрунтування своїх заперечень, на ст.1215 ЦК України, але саме ця стаття й регулює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В даному випадку, мова і йде про недобросовісність з боку набувача ОСОБА_6 , яка вчасно, протягом 1 робочого дня, не повідомила державного виконавця про настання обставин, які виключають виплату аліментів - відрахування доньки ОСОБА_3 з ВНЗ. Отже, з недобросовісності відповідача ОСОБА_2 і виникла ситуація, коли нею були безпідставно набуті гроші, які він і має намір стягнути з неї в судовому порядку:

- у липні 2019 року стягнуто 19 476,63 грн.;

- у серпні 2019 року стягнуто 16 517,84 грн.;

- у вересні 2019 року стягнуто 11 607,85 грн.

Разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року на користь ОСОБА_2 з нього безпідставно стягнуто 47 602,32 грн., про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 повинна відшкодувати йому й понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. Таким чином, він наполягає на стягненні з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 47602,32 грн. (сорок сім тисяч шістсот дві грн. тридцять дві коп.) безпідставно набутих грошових коштів та 768,40 грн. сплаченого судового збору, вважає доводи ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позовну заяву, такими, що не відповідають дійсності та діючому законодавству України. Щодо заявленого відповідачкою ОСОБА_2 клопотання про витребування необхідних доказів на позовну заяву про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з додатками, в якій вона просила витребувати в Печерському відділі ДВС у м.Києві через Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) інформацію про наявність фактичної заборгованості станом на 31.12.2018 року (за період з 30.07.2018 року по 31.12.2018 року з деталізацією помісячно) та про суми нарахувань та утримувань заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.07.2018 року по 15.10.2019 року, вважає, що Печерським відділом ДВС у м.Києві вже надано всі необхідні довідки щодо заборгованості, оригінали яких надані до суду. Вказані довідки містять підпис посадових осіб, які відповідають за інформацію, викладену в довідках, тому незрозуміло, чого саме відповідачка ОСОБА_2 ставить під сумнів вказану інформацію, намагаючись затягти час розгляду справи клопотаннями, які не мають відношення до справи, оскільки вся інформація, яку вона просить витребувати, вже наявна у матеріалах справи. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 вказує, що 27.04.2020 року вона отримала від нього рекомендований лист, в якому нібито були відсутні будь-які вкладення, довідки та інформація, про що свідчить відсутність опису. Але ж точно такий лист (за змістом і формою, тієї ж дати і з того ж самого поштового відділення, без опису вкладення) ним було відправлено і до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. І до суду вказані документи дійшли в цілісності, а до відповідачки чомусь надійшов порожній конверт. Чи то просто відповідачка намагається будь-яким чином затягти слухання справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 обставини, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі та додатково суду пояснив, що він з відповідачкою не спілкується багато років, а з донькою у нього зіпсувались відносини з того часу, як він дізнався, що вона кинула університет.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що, за її підрахунками, сума заборгованості по аліментам, яка виникла у ОСОБА_1 , складає 61 775 грн. Довідки про заборгованість в матеріалах справи відсутні з вини державного виконавця. Вона дуже хворіє, через що не працює. За гроші, які сплачував позивач, вони з донькою жили. Державний виконавець ОСОБА_7 сказала їй, що ті гроші, які продовжувались стягуватись з позивача після відрахування доньки з університету, йдуть на погашення заборгованості по сплаті аліментів. Останній раз вона дзвонила державному виконавцю напочатку жовтня 2019 року і ОСОБА_7 сказала, що останні 4 000 грн. заборгованості по аліментам їй перераховано. Тому вважає, що позов безпідставний, бо гроші, сплачені позивачем за ті три місяці, які доньку вже було відраховано з університету, йшли на погашення його ж боргу за аліментами. Тому вона йому нічого не винна. А державному виконавцю про відрахування доньки з лав студентів ВНЗу вона повідомила одразу ж.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно отриманих відповідачем ОСОБА_2 аліментів в сумі 47 602 грн. 32 коп., які нею були отримані після припинення підстав для виплати позивачем аліментів на доньку, що продовжувала навчання.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією iз сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України, тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06.11.1999 року по 12.05.2014 року сторони по справі перебували у шлюбі (а.с.14 зв) і мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу позивач по справі за рішенням суду сплачував аліменти на утримання доньки до її повноліття. 16.04.2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по справі № 182/5539/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-9). Відповідно до вказаного рішення було видано виконавчий лист (ВП № 57932304), згідно з яким ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» із заробітної плати позивача по справі вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь ОСОБА_2 , про що свідчить довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року (а.с.10). Однак, у жовтні 2019 року позивач дізнався про відрахування доньки ОСОБА_3 з 25.06.2019 року зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-с від 25.06.2019 року), про що свідчить довідка № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року (а.с.11). Однак, із заробітної плати позивача продовжувались безпідставно відраховуватись аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (хоча донька навчання вже припинила).

Судом не беруться до уваги пояснення відповідачки про те, що вони з донькою не могли вчасно отримати довідку про відрахування ОСОБА_3 з навчального закладу та вчасно надати її до Печерського ВДВС, оскільки дана обставина не є підставою для продовження стягнення аліментів на повнолітню дитину з відповідача. Не береться до уваги судом й посилання відповідачки на те, що її донька намагається поновитись в університеті, оскільки ця обставина також не є підставою для продовження стягнення аліментів на повнолітню дитину з відповідача. Крім того, доказів існування заборгованості по сплаті аліментів у відповідача (яка була підставою для продовження нарахування та стягнення аліментів вже після відрахування ОСОБА_3 з ВНЗу), відповідачкою до суду також надано не було. А, відповідно до відповіді представника Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Д.М.Лазюка, відібрати пояснення у державного виконавця Криницької Т.О. щодо закінчення виконавчого провадження та підстав нарахування і стягнення суми в розмірі 47 602 грн. 32 коп., яка була стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , не виявляється можливим у зв`язку з її звільненням (а.с.132). В матеріалах же виконавчого провадження, наданого на вимогу суду (а.с.134-205), відомості про заборгованість зі сплати аліментів відсутні.

Таким чином, на думку суду, з позивача по справі ОСОБА_1 безпідставно продовжувались стягуватись аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_2 до вересня 2019 року включно, а саме:

- у липні 2019 року - стягнуто 19 476,63 грн.;

- у серпні 2019 року - стягнуто 16 517,84 грн.;

- у вересні 2019 року - стягнуто 11 607,85 грн. (разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року стягнуто 47 602,32 грн.).

Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, то обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі, зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Як встановлено судом, згідно довідки Київського національного лінгвістичного університету № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року, ОСОБА_3 25.06.2019 року була відрахована зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-е від 25.06.2019 року). Таким чином, станом на 26.06.2019 року повнолітня донька сторін по справі припинила навчання.

Однак, відповідач ОСОБА_2 з відповідною заявою до ДВС не звернулася, про даний факт закінчення навчання доньки у ВНЗ, що припиняє її право на отримання аліментів, державному виконавцю письмово не повідомила. Посилання відповідачки на те, що вона усно повідомляла державного виконавця про вказану вище обставину, судом також ставиться під сумнів, оскільки даний факт нічим не доведено. Натомість, в матеріалах виконавчого провадження міститься заява позивача по справі ОСОБА_1 , в якій він повідомляє про відрахування доньки з навчального закладу і просить припинити з нього стягнення аліментів (а.с.146).

Відповідно до висновку правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-91 цс 14 від 02.07.2014 року, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст.1215 ЦК України).

Однак, позивач по справі не знав про відрахування його доньки з ВНЗ і, відповідно, ні про яку добровільність виплати ним аліментів мова йти не може. Тим більше, не може йти мова й про добросовісність відповідачки, оскільки, знаючи про те, що її донька ОСОБА_3 відрахована з лав студентів ВНЗ, відповідачка не лише не повідомила про даний факт державного виконавця, а й продовжувала отримувати виплати, на які вже не мала права.

Тому, на переконання суду, сума аліментів в розмірі 47 602 грн. 32 коп. повинна бути стягнена з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 як безпідставно набута.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню й судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., які були сплачені останнім при подачі позову до суду (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНН НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), безпідставно набуті грошові кошти в сумі 47 602 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНН НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), судовий збір, сплачений ним при поданні позову до суду, в сумі 768 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал