Номер провадження: 22-ц/813/2752/21
Номер справи місцевого суду: 520/7988/16-ц
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11.07.2016 року ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, у якому просив визнати за ОСОБА_5 право власності на 4/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що його матері ОСОБА_6 на праві власності належало 8/10 частин спірного будинку, ОСОБА_5 - 1/10 частина зазначеного будинку, та ОСОБА_7 , брату позивача та батьку відповідача, належало по 1/10 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/10 частину будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 вважав, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , в силу ст. 1261 ЦК України, була його мати, ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном, що передбачено ч.3 ст.1268 ЦК України.

Такі твердження обумовлені тим, що на момент смерті ОСОБА_7 з осіб, які відносяться до першої черги спадкоємців за законом, в будинку була зареєстрована та проживала лише мати померлого.

ОСОБА_1 на момент смерті його батька не проживав за спірною адресою та у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 та після її смерті відкрилась спадщина на належні їй за життя частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та на 1/10 частину вказаного житлового будинку, яку вона фактично прийняла після смерті свого сина ОСОБА_7 .

За життя, 22.04.2010 року ОСОБА_6 залишила на ім`я позивача та відповідача заповіт, яким заповіла відповідачу 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та позивачу -1/10 частину зазначеного будинку.

Неохопленою заповітом часткою, на думку позивача, є 15/100 частин спірного будинку, яку сторони у справі мають право успадкувати у рівних частках в силу ст.ст.1261,1266 ЦК України.

Таким чином, позивач стверджував, що він має право на спадкування 20/200 частини спірного житлового будинку за заповітом та на 15/200 частин за законом, що загалом складає 35/200 частин зазначеного будинку. У зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 7/40 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі апелянт, обґрунтовуючи свої вимоги, наводить наступні доводи.

1. Сторони у справі не сповіщалися, їх права не роз`яснювалися, перерви між засіданнями становили 1-3 дні, що унеможливлювало направлення повісток та своєчасне інформування сторін, учасники процесу принижувалися, рівнозначні заяви одних мали переваги над аналогічними інших. Відповідач ставить під сумнів неупередженість розгляду справи та належну кваліфікацію суду.

2. Суд першої інстанції порушив вимоги ст.10 ЦПК України, оскільки перешкодив відповідачу ОСОБА_1 своєчасно до початку розгляду справи по суті подати зустрічний позов, а проданий зустрічний позов не прийняв.

3. Суд першої інстанції проігнорував усну заяву представника відповідача заявлену у засіданні про надання часу для підготування письмової заяви про відвід з необхідними доводами та з зазначенням фактів, і видалився до нарадчої кімнати щоб негайно вирішити питання про відвід.

4. Суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідачів судовий збір на користь позивача, оскільки якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Покладання витрат за позовом про визнання права власності у порядку спадкування на відповідачів, дії яких не були причиною звернення позивача до суду, і не є у причинно-наслідковому зв`язку з появою позову, суперечать вимогам п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 2009 року «Про застосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції». Незважаючи на те, що причиною позову стала невпорядкованість у документах самого позивача, а не заперечення відповідачів, суд першої інстанції безпідставно стягнув з останніх судовий збір на користь позивача по 2076 грн. 80 коп.

5. Апелянт вважає, що він набуває право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_7 , бабусі ОСОБА_6 , брата ОСОБА_8 на 240/600 часток домоволодіння. А позивач, на думку апелянта, набуває право власності на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_6 на 90/600 часток домоволодіння.

6. Суд неправомірно не врахував того, що визначених законом строків для прийняття спадщини відповідач ОСОБА_1 не пропустив, так як фактично прийняв його з огляду на ст. 1268 ч.3 ЦК України. З 05.09.1996 р. по 24.01.2002 року відповідач знаходився на повному державному утриманні у школі-інтернаті №4 з січня 2002 року по червень 2006 року у школі інтернаті м. Одеси № 5. Згідно статті 71 ЖК України весь час перебування в інтернаті за відповідачем зберігалося право користування житловою площею будинку АДРЕСА_1 . Після закінчення інтернату відповідач повернувся на постійне місце проживання до будинку АДРЕСА_1 де досі безперервно проживає.

04.07.2017 року ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції пояснення відповідно до яких, апелянт просив суд зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково:

1. Визнати, що ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 належить 240/600 часток будинку АДРЕСА_1 , з яких:

- 56/600 часток будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 ,

- 63/600 часток будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

- 69/600 часток будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ,

- 54/600 будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

2. Визнати, що ОСОБА_5 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на праві власності належить 90/600 часток будинку АДРЕСА_1 із них:

- 21/600 часток будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ,

- 69/600 часток будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

25 листопада 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду м. Одеси надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 подані через представника адвоката Лужанова Сергія Валерійовича.

Представник апелянта зазначив щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірного розрахунку часток.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що судом було відмовлено йому у прийнятті зустрічного позову, яким він просив визнати за ним право власності в порядку спадкування, з підстав подання позову на стадії розгляду справи по суті.

Однак, відповідач не був присутній на підготовчих судових засіданнях, а після ознайомлення з матеріалами справи заявив намір подати зустрічний позов. Таким чином, апелянт вважає, що судом відмовлено у прийнятті зустрічного позову незаконно, та вказаний факт призвів до порушення його прав на визначення частки у спадковому майні.

Відповідно до наданих суду апеляційної інстанції пояснень та розрахунків щодо часток домоволодіння представник ОСОБА_1 просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким:

-визнати право власності в порядку спадкування за законом та за заповітом за ОСОБА_1 у розмірі 10/25 (40/100=40%) частки будинку АДРЕСА_1 .

- визнати право власності в порядку спадкування за законом та за заповітом за ОСОБА_5 у розмірі 3/20 (15/100=15%) чатски будинку АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

28 квітня 2020 року представником ОСОБА_2 адвокатом Фомічовим Ігорем Олеговичем подано письмові пояснення по спраів.

Представник зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року ОСОБА_2 було залучено до участі у справі як правонаступника позивача після смерті ОСОБА_5 .

Ознайомившись з матеріалами справи, надавши правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи представник правонаступника позивача вважає за необхідне зазначити наступне.

За життя ОСОБА_6 на праві власності належали частки будинку АДРЕСА_1 (том. 2 а.с. 26)

-1/10 вказаного будинку, що підтверджується витягом Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів не рухомості» 20326045 від 23.09.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину p.M№3-4514 від 1906.1984. (дублікат р.№3-3393 від 21.08.2008). (а.с. 6)

3/10 вказаного будинку, що підтверджується витягом Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів не рухомості» 20325962 від 23.09.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.No3-4512 від 19.06.1984. (дублікат р.№3-3391 від 21.08.2008) (а.с. 7)

-2/5 вказаного будинку, на підставі спадкування по закону за матір`ю ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-4509 від 19.10.1984- (а.с. 34. Останній том а.с. 21); що у сукупності складає: 1/10+3/10+2/531/10+3/10+4/10-8/10 частки вказаного будинку.

Отже, будинок АДРЕСА_1 , за життя всіх власників належав на праві сумісної власності у частках:

ОСОБА_6 8/0 (а.с. 165)

ОСОБА_7 110; ОСОБА_5 110.

Розпорядженням Київської районної адміністрації м. Одеси №632 від 14.04.2000 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у будинку АДРЕСА_1 », було розраховано та затверджено наступні частки права власності (а.с. 13):

8/10 - ОСОБА_6 7/25 (18/100)

1/10- ОСОБА_7 27/100 1/10 - ОСОБА_5 9/20 (45/100) (а.с. 171)

15.05.2002 між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (покупці), було укладено договір купівлі продажу 9/20 частки житлового будинку, та зазначені особи стають новими співвласниками зазначеної частки (а.с. 174).

На підтвердження вищевказаного звертаємо увагу суду на Повідомлення Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів не рухомості» від 06.06.2011, відповідно до якого, станом на 03.06.2011 житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 зареєстрований (а.с.100):

-1/10 за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою від 19.06.1984, №3-4514 (небхідна перереєстрація); - 9/20 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Першою одеською нотаріальною конторою р. No6-167 від 15.05.2008;

- 2/5 за ОСОБА_6 ;B -3/10 за ОСОБА_6 ;

- 1/10 за ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Щодо спадкування частки ОСОБА_7 предстанивк правонаступника позивача зазначає наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

ОСОБА_7 був сином ОСОБА_6 , братом ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , на момент смерті її сина ОСОБА_7 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою N851 від 11.05.2011 року, яка видана Органом самоорганізації населення «10 станція Великого Фонтана».

Також, частка домоволодіння ОСОБА_7 була фактично прийнята в користування ОСОБА_6 та в 2002 році передана останньою в оренду чоловіку ОСОБА_12 , яка там проживала ще 6 місяців після смерті ОСОБА_6 по вересень 2011 року (т. 2 а.с. 82-85).

Відповідно до наданих показань свідків ОСОБА_1 в цей час не проживав та не користувався спірним будинком, отже й не прийняв фактично спадщину після свого батька. До зазначених наймачів частина спірного будинку здавалася в найм іншим особам, що підтверджено поясненнями свідків (т. 2 а.с. 82-85). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_6 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України та постійного проживання з сином ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , прийняла спадщину у розмірі 1/10 = 27/00 частини будинку АДРЕСА_1 , що належала на праві сумісної власності її сину ОСОБА_7 .

Таким чином частка спільної сумісної власності ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1 , складає: 7/25 + 27/100 - 28/100 + 27/100 - 55/100 частини вказаного будинку.

Отже, 8/10 (частка ОСОБА_6 ) + 1/1 0(успадкована частка за ОСОБА_7 ) = 9/10, що прирівнюється до 55/100 частини вказаного будинку, після перерахунку відповідно до Розпорядження N:632. 28.12.2011 ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах Уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку із пропуском строку звернення ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. ОСОБА_8 після смерті батька ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини не звертався ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте у зв`язку з тим, що на момент смерті батька знаходився в місці позбавлення волі, правові підстави фактичного прийняття спадщини в порядку ч.3 ст. 268 ЦК України відсутні, оскільки для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України необхідний сам факт проживання зі спадкодавцем, а не факт реєстрації за цією адресою.

Щодо спадкування частки після смерті ОСОБА_6 за заповітом вказує наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

За життя, 22.04.2010 ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Петковою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №595, відповідно до якого вона заповіла: - ОСОБА_1 (внуку) 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_5 ( сину) 1/10 частину вказаного будинку.

Щодо спадкування частки після смерті ОСОБА_6 законом зазначає наступне.

4/10 із 9/10 частка передбачена в заповіті; 5/10 із 9/10- частка не охоплена заповітом;

Неохопленою заповітом залишились 5/10 житлово будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом,

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_6 право на спадкування за законом мають:

син - ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 відмовився від своєї частки на користь свого брата ОСОБА_1 . При цьому звертає увагу суду, що у ОСОБА_8 частка в спадщині відсутня, у зв`язку з чим відмовлятися немає від чого.

Отже, спадкоємцями за законом спадщини ОСОБА_6 с син - ОСОБА_5 та онук- ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_2 вказує, що з фактичними обставинами встановленими Київським районним судом м. Одеси у рішенні від 25.08.2016 у справі №520/7988/16-ц погоджується. Однак, правонаступник позивача вважає, що розрахунок часток виглядає таким чином:

9/10, що після перерахунку Київською районною адміністрацією м. Одеси Розпорядженням №632 від 14.04.2000, складає 55/100 (28/100+27/100) частка ОСОБА_6 (55% будинку).

55%:10 частин = 5,5 еквівалент 1/10 частини будинку відповідно до перерахунку.

1/10 = 5,5% будинку частка ОСОБА_5 , яку він успадковує відповідно до заповіту ОСОБА_6

3/10 = 5,5% x 3 = 16,5 % будинку - частка ОСОБА_1 яку він успадковує відповідно до заповіту ОСОБА_6 .

Відповідно до вищевказаних розрахунків частка передбачена в заповіті ОСОБА_6 складає 1/10+3/10=4/10, що еквівалентна 5,5%+16.5%=22% (22/100) будинку.

Таким чином, неохоплена заповітом частина складає 55%-22%=33% (33/100).

33% : 2 = 16,5% (16,5/100)- частка кожного із спадкоємців за законом. Таким чином, частки права власності за законом та за заповітом на будинок

АДРЕСА_2 - частка ОСОБА_5 .

16,5%+16,5%=33% (33/100)- частка ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції допустив невірний розрахунок, оскільки прирівняв частки будинку до перерахунку і після перерахунку. Фактично розрахунок необхідно було робити відповідно до долей, які були визначені після перерахунку.

Просить колегію суддів врахувати зазначені пояснення при перегляді рішення суду першої інстанції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2016 року під головуванням судді Плавич Н.Д. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху, надано апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2016 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2016 року під головуванням судді Плавич Н.Д. апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування було відкрито.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2016 року у складі колегії судді судової палати з розгляду цивільних справ, головуючого Плавич Н.Д., суддів Вадовської Л.М. та Ващенко Л.Г. справу призначено до розгляду на 22.11.2016 року о 09:30 год.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №5485 від 06.10.2017 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: Сєвєрова Є.С., Колесніков Г.Я., Вадовська Л.М.

Ухвалою Апеляційного суду від 28.11.2017 року під головуванням судді Сєвєрової Є.С. в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду від 28.11.2017 року клопотання представника ОСОБА_5 задоволено. Витребувати з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» відомості про технічну характеристику будинку АДРЕСА_1 із зазначенням всіх технічних характеристик будівель і споруд.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.07.2018 року під головування ОСОБА_13 було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та зобов`язано Комунальне підприємство «БТІ» скласти розрахунок часток будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року апеляційну провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування було зупинено до залучення до участі в справі правонаступників після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019року.

Згідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Комлева О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

12 червня 2019 року Одеським апеляційним судом було залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2 .

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №4825 від 04.11.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.

Розпорядженням № 5397 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Комлевої О. С. та Погорєлової С. О.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.11.2020 року цивільну справу було прийнято до провадження колегії суддів в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Комлевої О. С. та Погорєлової С. О. та призначено до розгляду.

Розгляд справи неодноразово було відкладено за клопотанням сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.10.2020 року витребувано від Київської державної нотаріальної контори у місті (65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 11-А) належним чином завірену копію спадкової справи №656/2011 після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.04.2011 року.

28 травня 2021 року у судове засідання з`явилися відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лужанов С.В., та представник правонаступника позивача ОСОБА_14

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримували, просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Фомічов І.О. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_15 .

Після смерті ОСОБА_15 . ОСОБА_6 стало належати право власності 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 червня 1984 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19 червня 1984 року спадкоємцями після смерті ОСОБА_15 стали у рівних частинах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого після смерті її матері, ОСОБА_16 , належало ще 2/5 частини спірного будинку.

Розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси за № 632 від 14 квітня 2000 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у будинку АДРЕСА_1 », 1/10 частка, що належала ОСОБА_7 , на праві власності в порядку спадкування за законом, була перерахована та виділена в натурі: в літ. А:2-1 - жила кімната 15,6 кв. м, 2-3 - кухня 5,7 кв. м, сарай під літ. Б, загальною площею 21,3 кв. м, що склало 27/100 частин будинку.

Після перерахунку ідеальних часток - ОСОБА_6 належало 7/25 часток, а ОСОБА_5 9/20 часток спірного будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перереєстрували правовстановлюючі документи після проведення перерахунку часток у спірному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , який був сином ОСОБА_6 , та рідним братом ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_1 і ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що оскільки ОСОБА_6 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , то вона прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_7 у розмірі 1/10 спірного будинку.

28 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

У зв`язку із пропуском строку звернення, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

ОСОБА_8 , після смерті свого батька із заявою про прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_8 спадщину не прийняв, оскільки не проживав у будинку АДРЕСА_1 . На момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 знаходився у місцях позбавлення волі.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цієюКонституцією.

Відповідно дост. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими фактичним обставинами справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга статті 1268 ЦК України).

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя статті 1235 ЦК України).

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (частина четверта статті 1236 ЦК України).

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

У справі, що переглядається, позивач, як спадкоємець за заповітом співвласника в спільній частковій власності, пред`явив вимогу про визнання права на частку до відповідача.Тому, в справі, що переглядається, підлягали встановленню такі обставини - чи прийняли сторони спадщину, чи відноситься відповідач до осіб, які мають право на обов`язкову частку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_15 .

Після смерті ОСОБА_15 . ОСОБА_6 належати право власності 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 червня 1984 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19 червня 1984 року спадкоємцями після смерті ОСОБА_15 стали у рівних частинах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого після смерті її матері, ОСОБА_16 , належало ще 2/5 частини спірного будинку.

Розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси за № 632 від 14 квітня 2000 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у будинку АДРЕСА_1 », 1/10 частка, що належала ОСОБА_7 , на праві власності в порядку спадкування за законом, була перерахована та виділена в натурі: в літ. А:2-1 - жила кімната 15,6 кв. м, 2-3 - кухня 5,7 кв. м, сарай під літ. Б, загальною площею 21,3 кв. м, що склало 27/100 частин будинку.

Після перерахунку ідеальних часток - ОСОБА_6 належало 7/25 часток, а ОСОБА_5 9/20 часток спірного будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перереєстрували правовстановлюючі документи після проведення перерахунку часток у спірному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , який був сином ОСОБА_6 , та рідним братом ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_1 і ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що оскільки ОСОБА_6 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , то вона прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_7 у розмірі 1/10 спірного будинку.

28 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

У зв`язку із пропуском строку звернення, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

ОСОБА_8 , після смерті свого батька із заявою про прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_8 спадщину не прийняв, оскільки не проживав у будинку АДРЕСА_1 . На момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 знаходився у місцях позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів спрадкової справи після смерті ОСОБА_6

4/10 із 9/10 частка передбачена в заповіті; 5/10 із 9/10- частка не охоплена заповітом;

Неохопленою заповітом залишились 5/10 житлово будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом,

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_6 право на спадкування за законом мають:

син - ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 відмовився від своєї частки на користь свого брата ОСОБА_1 . При цьому звертає увагу суду, що у ОСОБА_8 частка в спадщині відсутня. у зв`язку з чим відмовлятися немає від чого.

Отже, спадкоємцями за законом спадщини ОСОБА_6 с син - ОСОБА_5 та онук- ОСОБА_1 .

Щодо вимог апеляційної скарги про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

З огляду на зазначене вимоги апеляційної скарги щодо направлення матеріалів справи до суду першої інстанції на новий розгляд не підлягає розгляду, оскільки у суду апеляційної інстанції на момент розгляду справи відсутні такі повноваження відповідно до ЦПК України.

Апеляційний суд відмовляє у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

У частині першій статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на зазначене, та те, що ОСОБА_1 не було заявлено будь-якого зустрічного позову у суді першої інстанції апеляційний суд не приймає вказані доводи апелянта до уваги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, про зміну рішення суду першої інстанції в частині розрахунку долей, в іншій частині рішення залишити без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відмовила у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за її подання відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року змінити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 22/100 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе