Провадження №22-ц/812/739/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/1177/20 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнка В.О., в приміщенні того ж суду, за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що 08 серпня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, згідно якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 03.02.2017 року в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля під управлінням ОСОБА_3 та автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок даної ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 13 228 грн. 46 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування». Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди в розмірі 13 228 грн. 46 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6093906. Однак, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 14 листопада 2019 року Відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку. Однак, відповідач відшкодовувати шкоду у досудовому порядку відмовився.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 13 228 грн. 46 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 13228,46 грн. Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до нього відмовити.

Зокрема, вважає неправильним висновок суду про те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ПрАТ «СК «Євроінс Україна`в термін понад один рік з дати ДТП, а тому у останнього не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Вважає що обов`язок виплати страхового відшкодування у даному випадку у страхової компанії виник, але отримувач даного страхового відшкодування своєчасно не звернувся з заявою про відшкодування та не скористався правом на таке відшкодування.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також i на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, погоджуючись з тим, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строкам з моменту скоєння відповідної ДТП, позивачі вважають, що у такому випадку відшкодовувати шкоду має винуватець ДТП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції стало відомо, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 27 травня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року.

В даній ухвалі Верховний Суд зазначив про наявність виключної правової проблеми, що полягає у різному застосуванні висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), щодо наявності підстав для покладення обов`язку на винну у ДТП особу відшкодувати шкоду на користь потерпілого, перед яким у страховика порушника не виникло обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок порушення потерпілим строків подання заяви про страхове відшкодування, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду, наявність різного по суті застосування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), свідчить про неузгоджену практику його застосування у ситуації, коли потерпіла особа, пропустивши встановлені строки подання заяви про страхове відшкодування, передбачені статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звертається до суду за захистом свого права на відшкодування шкоди безпосередньо до особи, яка завдала таку шкоди.

Не заперечуючи того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, сплачує страхові платежі й ще зберігається право вимоги до страховика порушника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, Верховний Суд вважає, що у ситуації, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватися тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту.

Додатково необхідно враховувати, що у правозастосовчій практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому сплив такого строку призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної у завданні такої шкоди. Отже, тлумачення наведених норм права таким чином, що сплив річного строку з моменту настання ДТП призводить також й до втрати вимоги до заподіювача шкоди, позбавлятиме потерпілу особу взагалі можливості відшкодувати завдану їй шкоду будь-якою особою.

Відповідним чином таке розуміння права стимулюватиме до недобросовісної поведінки заподіювача шкоди з метою штучного затягування розгляду справи до спливу строків звернення за отриманням страхового відшкодування.

Отже, неоднакове застосування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), що призводить до неузгодженості судової практики та ухвалення протилежних по суті рішень у справах з ідентичними фактичними обставинами, доводить необхідність його уточнення та конкретизації.

На переконання Верховного Суду, про зазначене свідчить певна неоднозначність законодавчого регулювання цього питання (відсутність правової норми, що передбачає втрату права на захист у зв`язку із порушенням норм статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»); наявність розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами; у зв`язку з відсутністю прямого унормування подібних ситуацій та неоднаковим розумінням правового висновку Великої Палати Верховного Суду аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Також в ухвалі Верховного Суду зазначено, що передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з метою забезпечення принципу правової визначеності в державі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 27 травня 2020 року справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Предметом судового розгляду у справі № 147/66/17, що передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, та у цій справі є перевірка наявності підстав для покладення обов`язку на винну у ДТП особу відшкодувати шкоду на користь потерпілого, перед яким у страховика порушника не виникло обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок порушення потерпілим строків подання заяви про страхове відшкодування, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі і у випадку, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, що призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної у завданні такої шкоди.

При цьому як у справі № 147/66/17, так і у даній справі судами було встановлено, що винуватцями ДТП були водії застрахованих транспортних засобів у відповідності з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також що договори страхування на час ДТП були чинні.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2020 року справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року, прийнято до розгляду та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 25 серпня 2020 року.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібними є правовідносини, у яких тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання.

Оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №147/66/17 (провадження № 14-95 цс20).

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, ст. ст. 253,261, 368,381 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою, ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2021 року, ухвалене у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення суми страхового відшкодування до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №147/66/17 (провадження № 14-95 цс20).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова