СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4546/21

пр. № 2/759/3727/21

04 червня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння Молодіжному житловому будівництву» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 у березні 20212 року звернувся до суду з позов до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння Молодіжному житловому будівництву» про стягнення заробітної плати, яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільнення у сумі 151,80 грн. та компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 1059,36 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.07.1999 року по 05.01.2000 року позивач працював у відповідача на посаді головного спеціаліста інформаційного відділу фінансово-господарського управління. З метою отримання відомостей для обчислення його страхового стажу ним було надіслано на адресу відповідача лист заяву-запит від 27.06.2020 року щодо надання копій документів, що стосуються періоду трудових відносин, відомостей щодо розміру заробітної плати та належних сум при звільненні. З наданих йому відповідачем документів йому стало відомо, що відповідач на теперішній час має перед ним заборгованість із виплати заробітної плати, що складається з грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні у сумі 151,80 грн. яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, зазначив, що у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні, з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати розмір якої становить 1059,36 грн. На підставі викладеного позивач вважає, що своїми діями відповідачем порушено трудове законодавство України та порушено строки здійснення розрахунку з працівником підприємства при його звільненні.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.04.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позов, яким просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 відповідно до наказу № 14/7 від 01.07.1999 року було призначено на посаду Головного спеціаліста інформаційного відділу фінансово-господарського управління Фонду сприяння молодіжному житловому будівництві з 01.07.1999 року, з іспитовим строком терміном на 3 місяці.

Наказом № 01/7 від 05.01.2000 року генерального директора Фонду сприяння молодіжному житловому будівництві ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста інформаційного відділу фінансово-господарського управління Фонду сприяння молодіжному житловому будівництві з 05.01.2000 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Крім того, наказом № 01/6 від 05.01.2000 року генерального директора Фонду сприяння молодіжному житловому будівництві ОСОБА_2 було утримано з грошових коштів нарахованих при звільненні ОСОБА_1 зайво виплачених коштів внаслідок лічильних помилок в період з листопад-грудень 1999 року.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 16.08.1999 року перебував на лікарняному по 30.12.1999 року ( а.с. 10).

Крім того, як зазначає представник відповідача ОСОБА_1 відповідно до табелю робочого часу 30 та 31 грудня 1999 року до роботи не приступив та 05.01.2000 року подав до канцелярії підприємства заяву про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до розрахунку що міститься у відзиві, вбачається що загальна сума надлишково нарахованих коштів, яка підлягає утриманню з ОСОБА_1 відповідно до наказу № 01/6 від 05.01.2000 року становить 367,94 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні було нараховано до виплати кошти за невикористану частину щорічної відпустки в сумі 104,15 грн., але в зв`язку з утриманням надлишково нарахованих коштів, розмір яких ставив 367,94 грн. сплата коштів за невикористану частину щорічної відпустки позивачу проведена не була.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно ст.94 КЗпП України, ст.2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; структурно заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Крім цього, згідно ст. 83 ч.1 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Враховуючи, що позовна вимога щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є похідною від заявленої вимоги про стягнення заборгованості із виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в задоволенні якою судом відмовлено, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Однак враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, останній віднесений за рахунок держави.

На підставі керуючись ст.ст.83, 94, 116 КЗпП України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці», ст.ст.141, 209, 258, 259, 264-268, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння Молодіжному житловому будівництву» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення ( ухвали).

Суддя І.В. П`ятничук