Єдиний унікальний номер 725/1050/21
Номер провадження 2/725/207/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючого судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Кушлак Л.Л.

за участю:

представника позивачки адвоката Федіна В.Ю.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Данко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на навчання,-

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) син залишився проживати разом із нею, проте за рішенням суду відповідач сплачував аліменти на його утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 сину ОСОБА_4 виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із чим з відповідача припинено стягнення аліментів.

Незважаючи на досягнення сином повноліття, він і надалі потребує матеріального утримання з боку обох батьків.

Так, ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича. Термін навчання складає до 30 червня 2024 року.

Як їй відомо, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований на посаді лікаря швидкої медичної допомоги Обласної комунальної установи «Чернівецький обласний Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», отримує заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти, пов`язані з навчанням сина. Будь-яких осіб, які перебувають на його утриманні, в тому числі інших дітей, не має.

Просила стягувати з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх спільного повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 лютого 2021 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцятирічного віку. Також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

27 квітня 2021 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він позов визнав частково.

Вказував, що обставини, зазначені ОСОБА_2 у позові є надуманими та не відповідають дійсності.

Так, він проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 та її малолітнім сином ОСОБА_6 , 2008р.н., яких він матеріально забезпечує.

Крім того, на його утриманні перебувають батьки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є непрацюючими пенсіонерами. На даний час мати перебуває на амбулаторному лікуванні з діагнозом ІV клінічна група (рак-ІV стадії), у зв`язку із чим потребує значного догляду та фінансової допомоги на лікування. Окрім нього, інших дітей у батьків немає.

Також вважає, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у даній справі, оскільки, як йому відомо, їх син ОСОБА_4 проживає разом із дідусем та бабусею (батьки позивача).

Погодився сплачувати аліменти на навчання сина у розмірі 1400грн. Однак заперечував щодо стягнення з нього судових витрат, оскільки погоджується добровільно сплачувати кошти на утримання повнолітнього сина, у зв`язку із чим у позивачки не було необхідності звертатися до суду із даним позовом.

24 травня 2021 представник ОСОБА_2 адвокат Федін В.Ю. подав через канцелярію суду заперечення на відзив.

Вважає, що обставини зазначені відповідачем у відзиві, не є поважними та такими, що не дозволяють надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Зокрема, твердження відповідача з приводу того, що у нього на утриманні перебуває малолітній син цивільної дружини не заслуговують на увагу суду, так як у хлопчика є біологічний батько, який і зобов`язаний його утримувати. Також відповідачем не надано суду жодних підтверджуючих документів (доказів) щодо витрат, які він несе на утримання своїх батьків.

Не відповідає і дійсності той факт, що син сторін ОСОБА_4 не проживає із матір`ю позивачкою ОСОБА_2 , оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного не надано. Натомість, ним долучено до матеріалів позову довідку із місця проживання, яка свідчить протилежне.

Вважає, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини доходів відповідача не буде становити для нього надмірний тягар, у зв`язку із чим, просив позов задовольнити. Також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 13200грн.

Під час розгляду справи представник позивачки адвокат Федін Ю.В. позов своєї довірительки підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Крім того, вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, виходячи з обставин, викладених у письмових запереченнях. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Данко М.В. позов визнали частково.

Відповідач пояснив, що у нього не надто задовільне матеріальне становище, щоб могти сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина у заявленому позивачкою розмірі. Нещодавно померла його мати, яка хворіла на онкологічне захворювання, у зв`язку із чим, на її лікування було витрачено майже 200 000 грн. На даний час на його утриманні залишився батько-пенсіонер. Він єдиний син у батьків, тому всі витрати лягають на нього. Окрім цього, на його забезпеченні перебуває власна сім`я. Він (відповідач) спілкується із сином та по можливості купує йому одяг та техніку (ноутбук).

Адвокат Данко М.В. просив стягнути з ОСОБА_2 на користь його довірителя понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000грн., а також підтримав своє клопотання про зменшення судових витрат і витрат на правову допомогу, понесених позивачкою.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 червня 2015 року розірвано (а.с.7).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_3 (а.с.13).

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом з позивачкою ОСОБА_2 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2015 року з відповідача стягнуто на користь позивачки ОСОБА_9 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 850грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2015 і до повноліття дитини (а.с.8).

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2018 змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1700грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_6 син сторін досяг повноліття,у зв`язку із чим, стягнення з відповідача аліментів припинено.

Втім, повнолітній ОСОБА_3 і надалі потребує матеріального забезпечення з боку обох батьків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денної форми навчання Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича. Термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2024 року (а.с.19). У зв`язку із цим, виникають відповідні витрати, пов`язані із навчанням, зокрема, витрати на проїзд, харчування, придбання необхідної літератури, канцелярські товари тощо.

Як вбачається із довідки, виданої КНП «Міський клінічний пологовий будинок №2» Чернівецької міської ради від 17.02.2021, ОСОБА_2 з 01.04.2005р. працює у вказаній установі на посаді акушерки жіночої консультації. Середньомісячний розмір заробітної плати позивачки складає приблизно 7000-8000грн. на місяць (а.с.16,17).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 21.01.2021 ПП «Ремжитлосервіс», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Таким чином, вказане спростовує доводи відповідача з приводу того, що ОСОБА_3 проживає окремо від матері, у зв`язку із чим остання є неналежним позивачем.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 180, ч.3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідки про доходи, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований в Обласній клінічній установі «Чернівецький обласний центр екстреної медичної установи та медицини катастроф» на посаді «лікар швидкої допомоги». Середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня 2018р. по жовтень 2018р. складає 37715,22грн. (а.с.15). Відомості про дохід відповідача станом на день розгляду справи у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано.

Крім того, ОСОБА_1 є молодою, працездатною особою, стан здоров`я його задовільний.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 має іншу сім`ю, хоча шлюб офіційно не зареєстрований. У відповідача на утриманні перебуває батько ОСОБА_7 пенсійного віку. (а.с.48).

Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін, витрат їхнього сина, пов`язаних із навчанням, суд вважає, що зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду (25.02.2021 року) і до досягнення сином 23-річного віку.

При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб ОСОБА_3 пов`язаних із навчанням, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Так, ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п.34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, адвокатом Федіним В.Ю. на підтвердження надання ним правової допомоги ОСОБА_2 та їх оплату надано суду договір про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордера.

Як вбачається із детального опису робіт, адвокатом Федіним В.Ю. надано ОСОБА_2 правову допомогу (підготовка позовної заяви, заперечення на відзив, клопотання, участь у судових засіданнях). Вартість наданої правничої допомоги становить 13200грн.

Факт сплати ОСОБА_2 вказаних послуг адвокату Федіну В.Ю. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №2202 від 22.02.2021 на суму 7200грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера №21105від 11.05.2021 на суму 6000грн.

У свою чергу адвокатом Данко М.В. на підтвердження надання ним правової допомоги ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок виконаних робіт, акт прийому-передачі виконаних робіт, до яких увійшли - ознайомлення з матеріалами справи, підготовка відзиву, клопотань, представництво у суді. Вартість наданої правничої допомоги становить 10000грн.

Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України, вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

27 квітня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу. Вважає, що адвокатом Федіним В.Ю. значно завищено розмір наданої позивачці правової допомоги, враховуючи те, що вказана справа є незначною та нескладною. Крім того, у нього на утриманні перебуває непрацездатний батько.

Проаналізувавши та оцінивши доводи відповідача щодо неспівмірності заявлених представником відповідача адвокатом Федіним В.Ю. витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити їх розмір.

Крім того, як вже було зазначено судом, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 7000грн.

Також суд вважає, за необхідне стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача витрати на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2500грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 681грн.

Керуючись ст.ст182,183, 191, 198,199,200 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 141,197, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280-285, 352, 354, 355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 лютого 2021 року та до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч)грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна)грн.

Стягнути зі ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот)грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич