Номер провадження: 22-ц/813/7496/21
Номер справи місцевого суду: 500/1710/18
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

27 березня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.08.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 28.02.2018 року за нею виникла заборгованість у загальній сумі 120579,42 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв`язку з зазначеним позивач просив стягнути на його користь з відповідачки заборгованість по кредитному договору на загальну суму 120579,42 грн.. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено.

18 березня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду, задоволено. Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.12.2019 року представник відповідачки ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність відповідачки. Також, надав письмові пояснення, в яких вказав, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог в заявленому розмірі, оскільки позовні вимоги не відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом становить 105 757,90 грн., що явно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту 4597,45 грн., пеня 4006 грн. дорівнюється фактично розміру заборгованості за тілом кредиту. Вказані перевищення не відповідають загальним засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. З аналізу матеріалів, доданих позивачем до його позову, представник відповідачки зробив висновок, що заява позичальника від 28.08.2009 року не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її призначеного розміру. Що стосується відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то, починаючи з 01.04.2015 року, вказана процентна ставка підвищилась банком в односторонньому порядку з 36% до 43,20% без отримання на це згоди відповідача. Також, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеними Тарифами та Умовами позичальник ОСОБА_2 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та/або згоду на їх зміну банком в односторонньому порядку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28 серпня 2009 року, в розмірі 4597,45 грн. та процентів на поточну заборгованість у розмірі 183,02 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_1 процентів на прострочену заборгованість, пені, комісії, штрафів відмовлено.

Стягнуто з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 71,70 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, та постановлення в цій частині нового, яким задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що судом першої інстанцій не досліджено фактичні обставини та докази у цій справі, а саме те, що банк разом з анкетою-заявою від 28 серпня 2009 року до позовної заяви додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, в якій зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 %, розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів, тощо, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.06.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 16.06.2021 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 07.04.2021 року та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином, у тому числі відповідачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Волкогонова О.К., як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с.231-232).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та неустойкою, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.08.2009 року шляхом підписання Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2009 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання Заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів Банк».

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Суд обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачка ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.08.2009 року (а.с. 8), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»

від 28.08.2009 року (а.с. 9), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-15), розрахунок заборгованості (а.с. 5-7) та копію паспорта відповідачки (а.с. 16).

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 28.02.2018 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 120579,42 грн., з яких: заборгованості за кредитом 4597,45 грн., заборгованості за процентами 105757,90 грн., в тому числі: несплачені проценти на поточну заборгованість 183,02 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 105574,88 грн., заборгованості за пенею та комісією 4006,00 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), та 5718,07 грн. - штраф (процентна складова).

У заяві позичальника від 28.08.2009 року процентна ставка на прострочену заборгованість не зазначена (а.с.8) Зазначена процента ставка на поточну заборгованість 3% щомісяця.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання Заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.08.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.03.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, то суд обґрунтовано не взяв їх до уваги, як доказ правомірності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позичальник власноручно підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що є належним доказом погодження сторонами умов договору щодо розміру процентної ставки, не можуть бути прийняті в якості належного та достовірного доказу у розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що із зазначеної довідки вбачається, що вона не містить відомостей про те, складовою частиною якого кредитного договору вона являється.

Крім того, зазначена довідка містить підпис особи без ініціалізації не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.08.2009 року шляхом підписання Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що місцевий суд оскаржуваним рішенням не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, з підстав, викладених вище.

В іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: І.А. Артеменко

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький