Провадження № 2/369/276/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 20 765,00 грн., що складає половину вартості додаткових витрат, понесених нею на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2018-2020 роки.

Окрім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 13.11.2007.

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30.06.2006, справа № 2-400/06, із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.05.2006 і до повноліття дитини.

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 15.06.2018, справа № 358/281/18, зменшено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 30.06.2006 із відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини на 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Зазначених вище аліментів на утримання спільної дитини не вистачає. Позивач зазначає, що відповідач в повній мірі аліменти не сплачує.

За січень 2018 року витрати на дитину склали 2460,00 грн.; за березень 2018 року 1150,00,77 грн., за травень 2018 року 2595,00 грн., за червень 2018 року 1960,00 грн., за вересень 2018 року 1789,64 грн., за жовтень 2018 року 11347,60 грн., за листопад 4469,56 грн., за січень 2019 року 1116,12 грн., за лютий 2019 року 8402,05 грн., за березень 8065,04 грн., що підтверджується квитанціями. В зазначені суми витрат входять: одяг для дитини, заняття спортом, підготовка до навчання, розваги, лікування. В зазначені витрати не враховано харчування.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день їхній син навчається на третьому курсі Київського державного коледжу туризму та готельного господарства за спеціальністю 242 Туризм, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст, на денній формі навчання, строк навчання 3 роки 5 місяців.

Вартість навчання за 2018 рік склала 12 900,00 грн., за 2019 рік склала 13 990,00 грн., за 2020 рік склала 14 550,00 грн., що підтверджується квитанціями.

На день подання позову фактичні додаткові витрати на розвиток дитини, склали 41 530,00 грн., це витрати за навчання за спеціальністю.

З моменту розлучення відповідач не проявляє до сина заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Добровільно надавати допомогу на утримання сина, відповідач категорично відмовляється, мотивуючи тим, що аліментів, які він сплачує, на його думку достатньо для нормального розвитку дитини.

Ухвалою від 10.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком.

15.05.2021 до суду подані письмові пояснення представником відповідача у яких останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з посиланням на те, що позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 витрати, які не обумовлені особливими обставинами у розумінні положень СК України, а тому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

В матеріалах наявна заява позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

ОСОБА_3 також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.01.2003 серії НОМЕР_1 .

Шлюб між сторонами розірвано 13.07.2007, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.07.2007 серії НОМЕР_2 .

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30.06.2006, справа № 2-400/06, із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.05.2006 і до повноліття дитини.

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 15.06.2018, справа № 358/281/18, зменшено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 30.06.2006 із відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що додаткові витрати на сина становлять: за січень 2018 року витрати на дитину склали 2460,00 грн.; за березень2018 року 1150,00,77 грн., за травень 2018 року 2595,00 грн., за червень 2018 року 1960,00 грн., за вересень 2018 року 1789,64 грн., за жовтень 2018 року 11347,60 грн., за листопад 4469,56 грн., за січень 2019 року 1116,12 грн., за лютий 2019 року 8402,05 грн., за березень 8065,04 грн., що підтверджується квитанціями. В зазначені суми витрат входять: одяг для дитини, заняття спортом, підготовка до навчання, розваги, лікування. В зазначені витрати не враховано харчування.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день їхній син навчається на третьому курсі Київського державного коледжу туризму та готельного господарства за спеціальністю 242 Туризм, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст, на денній формі навчання, строк навчання 3 роки 5 місяців, що підтверджується договором № 05-ТО9 від 02.08.2018.

Вартість навчання за 2018 рік склала 12 900,00 грн., за 2019 рік склала 13 990,00 грн., за 2020 рік склала 14 550,00 грн., що підтверджується квитанціями.

На день подання позову фактичні додаткові витрати на розвиток дитини, склали 41 530,00 грн., це витрати за навчання за спеціальністю.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 141, 180 СК України).

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів як на підтвердження необхідності витрат на одяг для дитини, заняття спортом, підготовки до навчання, навчання, розваг, у розумінні статті 185 СК України, так і щодо обґрунтованості розміру заявлених вимог по кожному виду платежу.

В той же час, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 потребує додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що протягом 2018-2019 років дитина отримувала лікування, доказом чого є акти про надання медичних послуг пацієнту ОСОБА_3 , 2003 року народження, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат на лікування сина у розмірі 2 583,50 грн.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач під час розгляду справи судом були понесені і документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі - 2500,00 грн.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатом Коломійцем І.О.

Судом також установлено, що позивачем надано документи на підтвердження понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, наданою адвокатом Коломійцем І.О., а саме: договір про надання правової допомоги від 28.08.2020, акт від 31.08.2020, копія квитанції до прибуткового касового ордера від 28.08.2020.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значення справи для сторони, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на її користь понесені нею судові витрати витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

На підставі викладеного та відповідно до ст. 180-183, 185, 191 СК України, керуючись статями ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 2 583,50 грн., що складає половину вартості додаткових витрат, понесених ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2018-2019 роки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суде не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук