П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/14530/18

Провадження № 22-ц/4815/533/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 15 год. 37 хв. 30.11.2020 в м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі;

за участі: позивача і її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі Фонд підтримки житлового будівництва на селі) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося, що з моменту укладення трудового договору 03 листопада 2003 року жодного разу до дисциплінарної відповідальності роботодавцем вона не притягувалася. 05 липня 2018 року керівником Фонду підтримки житлового будівництва на селі її було звільнено з роботи за невиконання пунктів 1-3 протокольного доручення за підсумками наради з працівниками від 06 червня 2018 року, неналежне виконання посадових обов`язків відповідно до п. 4.1., п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу ІV посадової інструкції, про що видано відповідний наказ №16-к. Вважала, що вона не вчиняла дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни і належним чином та в повному обсязі виконувала покладені на неї посадові обов`язки, тобто розірвання трудового договору є незаконним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ №16-к від 05.07.2018 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено позивача на посаді головного бухгалтера Фонду підтримки житлового будівництва на селі.

Стягнуто із відповідача (м. Рівне, вулиця Словацького, 1, офіс 110; код 25323032) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; прож. у АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 302 775, 06 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6 854, 34 гривні невиплаченої заробітної плати, 5 000 гривень моральної шкоди та 2 114, 40 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі Фонд підтримки житлового будівництва на селі покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, які полягали у неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що на ОСОБА_1 неодноразово накладалися стягнення за вчинення дисциплінарних проступків. Вважає, що ці факти підтверджуються протокольним дорученням від 06.06.2018, службовою запискою від 08.06.2018, наказом від 06.06.2018 №32, актами від 05.05.2018, від 05.05.2018, від 05.05.2018, наказами від 13.04.2018, розпорядженням Рівненської обласної державної адміністрації від 14.05.2018, листом Рівненської обласної державної адміністрації від 06.06.2018 №01-13/109. Ці обставини судом залишено без належної уваги.

Позивач знехтувала протокольним дорученням, яке було покладено на її виконання. Будь-яких доказів з цього приводу вона не надала, а письмові пояснення, яких було від неї зажадано роботодавцем, від неї не надходили.

В оспорюваному наказі роботодавцем було наведено факти невиконання ОСОБА_1 пунктів 1-3 протокольного доручення за підсумками наради з працівниками Фонду підтримки житлового будівництва на селі від 06 червня 2018 року, неналежного виконання посадових обов`язків згідно із п. 4.1., п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу ІV посадової інструкції головного бухгалтера. Також було враховано систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку і попередні застосовані заходи дисциплінарного стягнення. Наказ містить чіткі посилання на причину і підставу звільнення ОСОБА_1 .

На думку заявника, оскільки звільнення позивача відбулося з додержанням вимог закону та відповідно до обставин справи, тому відсутні підстави для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Помилково стягнуто із Фонду підтримки житлового будівництва на селі й суму невиплаченої заробітної плати на користь ОСОБА_1 , адже їй було виплачено заробітну плату у повному обсязі 11 липня 2018 року. Тому її доводи про існування заборгованості у розмірі 6 854, 34 гривні є необґрунтованими. Крім того, цей факт стверджується і звітом аудиту, витяги з якого приєднано до матеріалів справи, де вказується, що відповідач не має заборгованості із заробітної плати.

Не згоден із висновками суду про наявність моральної шкоди, яку було завдано позивачу незаконним звільненням, і розмір якої визначено судом у 5 000 гривень. Так, суд не з`ясував, чим підтверджується факт завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі визначається ця шкода і з чого позивач при цьому виходив. Оскільки позивачем не надано доказів про завдання їй та існування моральної шкоди, не підтверджено наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та необхідності прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо доказів, які надавалися відповідачем, то судом не були враховані і їм не було дано відповідної правової оцінки.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановивши нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову повністю.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності при притягненні працівника до цього виду відповідальності власник або уповноважений ним орган повинні навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Між тим, відсутніми є будь-які дані, які свідчили би про порушення ОСОБА_1 обов`язків працівника, що визначені у ст. 139 КЗпП України, а застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог законодавства про працю.

Оскільки сам факт порушення позивачем трудової дисципліни роботодавцем доведений не був, а в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 жодного дисциплінарного проступку не скоїла і добросовісно виконувала свої посадові обов`язки, тому суд задовольнив позов, визнавши оспорюваний наказ незаконним, поновивши позивача на попередньому місці роботи, а також стягнувши на її користь із Фонду підтримки житлового будівництва на селі 302 775, 06 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6 854, 34 гривні невиплаченої заробітної плати і 5 000 гривень моральної шкоди.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, з 19 березня 2003 року ОСОБА_1 працювала у Фонді підтримки житлового будівництва на селі головним бухгалтером юристом, а з 29 грудня 2006 року її переведено на посаду головного бухгалтера.

Наказом голови Фонду підтримки житлового будівництва на селі від 04 травня 2018 року №22 позивача за порушення трудової дисципліни притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Підставою було те, що вона не виконала наказ №13 від 16.04.2018, чим порушила ст. 139 КЗпП України, п. 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п. 2.1, розділ ІІ, п. 4.1. Посадової інструкції головного бухгалтера (а.с. 70).

Згодом, 06 червня 2018 року, наказом голови Фонду підтримки житлового будівництва на селі №32 ОСОБА_1 знову оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Як підставу в наказі, зазначено про те, що 04 травня 2018 року з 09 год. 00 хв. до 09 год. 30 хв. вона була відсутня на робочому місці, чим порушила п. п. 3.2, 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п. п. 2.20, 4.1 розділу V Посадової інструкції головного бухгалтера (а.с. 66).

В подальшому, 05 липня 2018 року, роботодавцем було видано наказ №16-к, яким ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Мотивуючи розірвання трудового договору, Фонд підтримки житлового будівництва на селі посилається на невиконання позивачем пунктів 1-3 протокольного доручення за підсумками проведеної роботодавцем наради із працівниками від 06 червня 2018 року, за неналежне виконання посадових обов`язків відповідно до п. п. 4.1, 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу ІV посадової інструкції головного бухгалтера з урахуванням систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором. Зобов`язано бухгалтера ОСОБА_2 здійснити остаточний розрахунок із звільненим працівником, виплативши їй компенсацію за невикористані 51 календарних дні відпустки (а.с. 59).

Вважаючи, що відповідачем через розірвання трудових відносин з ініціативи роботодавця порушено право ОСОБА_1 на працю, у серпні 2018 року в суд звернулася позивач з позовом до Фонду підтримки житлового будівництва на селі, вимагаючи визнати незаконним наказ №16-к від 05 липня 2018 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити її на посаді головного бухгалтера, стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 липня 2018 року по день ухвалення рішення, 6 854, 34 гривні невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 05 липня 2018 року по день ухвалення рішення, 40 000 гривень моральної шкоди.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, визнавши незаконним оспорюваний наказ про звільнення, поновивши ОСОБА_1 на роботі, стягнувши із роботодавця на її користь 302 775, 06 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6 854, 34 гривні невиплаченої заробітної плати та 5 000 гривень моральної шкоди.

Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 40, ст.ст. 139-140, 147, 148, 149 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Працiвники зобов`язанi працювати чесно i сумлiнно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової i технологiчної дисциплiни, вимог нормативних актiв про охорону працi, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договiр.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимостi до порушень трудової дисциплiни, суворої товариської вимогливостi до працiвникiв, якi несумлiнно виконують трудовi обов`язки. Щодо окремих несумлiнних працiвникiв застосовуються в необхiдних випадках заходи дисциплiнарного i громадського впливу.

За порушення трудової дисциплiни до працiвника може бути застосовано тiльки один з таких заходiв стягнення:

1)догана;

2) звiльнення.

Дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi.

До застосування дисциплiнарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати вiд порушника трудової дисциплiни письмовi пояснення.

За кожне порушення трудової дисциплiни може бути застосовано лише одне дисциплiнарне стягнення.

При обраннi виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступiнь тяжкостi вчиненого проступку i заподiяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працiвника.

Стягнення оголошується в наказi (розпорядженнi) i повiдомляється працiвниковi пiд розписку.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 14 травня 2018 року №315 призначено проведення аудиту у Фонді підтримки житлового будівництва на селі з 14 травня 2018 року по 17 липня 2018 року. За підсумками наради із працівниками 06 червня 2018 року роботодавцем протокольним дорученням зобов`язано головного бухгалтера Тимощук О.М. надати письмові пояснення згідно з листом Рівненської обласної державної адміністрації від 06.06.2018 №01-13/109, а саме з приводу кредитної справи №268/08, оформленої на ім`я ОСОБА_3 (термін до 08.06.2018), а також про виконання рішення Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2018 року (термін до 07.06.2018) та інформації членам аудиторської групи (термін до 16 год. 00 хв. 08.06.2018).

Між тим, аудит стосувався періоду за 2016-2017 роки і січень-квітень 2018 року, тобто його результати не могли встановлювати відсутність заборгованості у розрахунках з позивачем.

Сам же по собі оспорюваний наказ не містить чітких і конкретних обставин, при яких було вчинено правопорушення та за яке застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, покликань на час, місце, тяжкість наслідків його скоєння, а також на попередню роботу ОСОБА_1 (помимо невмотивованої вказівки про попередньо застосовані заходи дисциплінарного впливу).

Окрім того, матеріали справи не містять оригіналів (копій) письмових пояснень ОСОБА_1 з приводу обставин вчинення проступку, як це вимагається ч. 1 ст. 149 КЗпП України. В сукупності з поясненнями позивача в засіданні апеляційного суду ця обставина свідчить про те, що роботодавець не вимагав від працівника таких пояснень, тобто має місце очевидне порушення норм законодавства про працю, що слід оцінювати не на користь відповідача.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про виконання протокольного доручення, доказом чого є надіслання засобами поштового зв`язку відповідної інформації Фонду підтримки житлового будівництва на селі, то колегія суддів з ними погоджується, адже вони не спростовувалися роботодавцем і на а.с. 137-148 мають місце відповідні докази про ці факти.

Статті 12 і 81 ЦПК України встановлюють, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поготів, за правилами трудового законодавства працівник вважається невинуватим доти, доки роботодавець не доведе, що він винен у невиконанні чи неналежному виконанні прийнятих на себе обов`язків. Презумпція невинуватості викликана тим, що працівник виконує свою роботу за договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язаний забезпечувати йому умови праці, необхідні для виконання, тоді як останній зобов`язаний своєчасно і точно їх виконувати.

Щоби поставити працівнику у вину невиконання чи неналежне виконання взятих на себе обов`язків і притягнути його до відповідальності, роботодавець повинен довести, що воно мало місце не внаслідок його неналежного керівництва і забезпечення необхідних умов праці, а через вину працівника. Презумпція невинуватості є заходом захисту трудового правовідношення, прав працівника від суб`єктивної оцінки його дій, поведінки з боку роботодавця і безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 9 Конвенції міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 4 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Норма статті 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, яка провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В решті доводи апеляційної скарги також не спростовують наведених в оскаржуваному рішенні висновків суду попередньої інстанції.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 25.05.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків