Провадження №4-с/523/23/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Скоріної М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 у м. Одеса скаргу ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача ОСОБА_2 на дії та рішення посадових осіб органу ДВС, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача ОСОБА_2 на дії та рішення посадових осіб органу ДВС.

Обгрунтовуючи вимоги поданої скарги вказує на те, що 24.07.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ № 523/9921/18, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 19.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси від 18.09.2018 року відкрито виконавче провадження № 57246419. Відповідно до розрахунку заборгованості від 02.06.2020 року, складеного державним виконавцем, станом на 01.06.2020 року заборгованість складає 131989,47 грн. Розмір заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем обчислювався як ј частини від доходу платника аліментів, виходячи із показників середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості, а також ј заробітної плати платника аліментів в іноземній компанії.

Однак, скаржник не погоджується із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по справі аліментів від 02.06.2020 року. Так, державним виконавець при здійсненні оскаржуваного розрахунку заборгованості від 02.06.2020 року керувався копіями строкових контрактів від 24.09.2018 рку та від 14.11.2019 року, не з`ясувавши при цьому чи були утриманні податки та збори сум грошових коштів, що поступали на рахунок скаржника. В порушення ч. 5 ст. 183 СК України державний виконавець за період жовтень грудень 2018 року та січень 2019 року нараховував суму аліментів, що підлягає стягненню як ј частину від усіх доходів боржника, яка перевищує 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Скаржник також вказує на те, що державний виконавець обчислював суму заборгованості, яка підлягає стягненню за місяць, по деяким місцям виходячи з середньої заробітної плати для працівника для даної місцевості (липень вересень 2018 року, березень грудень 2019 року, січень травень 2020 року), а по іншим місяцям виходячи із сум, зазначених у додатках до контрактів (жовтень грудень 2018 року, січень лютий 2019 року), при цьому не вказавши держав, з якої надійшли вказані кошти. Таким чином, протягом всього періоду, за яких складено розрахунок, а саме з липня 2018 року по травень 2020 року, державним виконавцем для визначення розміру заборгованості було застосовано два методи, що передбачені СК України: виходячи із фактичного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 195 СК України) та середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (. 2 ст. 195 СК України).

Скаржник також зазначив про те, що сума доходів зазначена у розрахунку заборгованості не відповідає фактично отриманим доходам. Які відображені у виписці з рахунку боржника з 19.07.2018 року по 28.10.2020 року в АБ «Південний».

З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити скаргу та постановити ухвалу, якою визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Супільник В.Г. щодо складання та підписання розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 02.06.2020 року у виконавчому провадженні № 57246419, а також зобов`язати посадових осіб Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса)скласти новий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 57246419 у відповідності до ст.ст. 183, 195 СК України, п. 10, 12 постанови КМУ від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Скаржник ОСОБА_1 та представник скаржника ОСОБА_4 в останнє судове засідання не з`явилися. Однак, представника скаржника надав суду заяву, в якій вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та провести розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 24.07.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ № 523/9921/18, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 19.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд констатує, що на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2021 року про витребування доказів, гол. державним виконавцем Тріфоновим О. було надано суду копію матеріалів виконавчого провадження № 57246419.

Так, із наданих суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 18.09.2018 року постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса Михайловського С.О. було відкрито виконавче провадження № 57246419 з виконання судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси № 523/9921/18.

Згідно з ч. 3 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Так, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 15.01.2020 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця із заявою, в якій просила зробити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів та надала копії контрактів, посадову книжку моряка та довідку про стаж роботи на судні.

Судом встановлено, що 24.09.2018 року за посередництвом ДП «В.ШІПС «Україна» Івановим Ю.Л. було укладено строковий контракт, за умовами якого останній приймається працедавцем на посаду інженера, відлік роботи розпочинається з дати прибуття 04.10.2018 року, період дії контракту становить період із жовтеня 2018 року лютий 2019 року.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного контракту.

Так, з перекладу довідки про стаж роботи на судні від 09.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 в період з 04.10.2018 року по 11.02.2019 року працював на судні на посаді третього інженера.

Із зазначеного вище контракту вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 складається з наступного: за жовтень 2018 року 3994,06 дол. США, за період листопад 2018 року січень 2019 року 4229,00 дол. США та лютий 2019 року 1600,83 дол. США.

Суд звертає увагу, що даний контракт містить підпис ОСОБА_1 та представника роботодавця.

За п. 4 Розділу ХVІ «Інструкції з організації примусового виконання», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та(або)розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку,що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання,утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою,на утримання якої присуджені аліменти. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.06.2020 року вбачається, що ст. держ виконавцем ОСОБА_5 при здійснені вказаного розрахунку було враховано середній розмір заробітної плати по місті Одеса, а також дані про доходи боржника згідно контракту від 24.09.2018 року.

Таким чином, при стягненні аліментів та розрахунку заборгованості за ними станом на 02.06.2020 року, державний виконавець правомірно виходив із суми фактичного заробітку (доходу) ОСОБА_1 враховуючи відомості щодо його доходу, зазначені у вказаному вище та дослідженому судом контракті на період його роботи, та розміру доходу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості на період, коли ОСОБА_1 не працював.

Щодо твердження представника скаржника про те, що сума доходів зазначена у розрахунку заборгованості не відповідає фактично отриманим доходам, які відображені у виписці з рахунку боржника з 19.07.2018 року по 28.10.2020 року в АБ «Південний», суд вважає таке безпіставним, оскільки оскаржуваний розрахунок заборгованості було складено 02.06.2020 року, тоді як виписка по рахунку боржника з АБ «Південний» була надана тільки 29.10.2020 року.

Даний факт виключає неправомірній дій державного виконавця Супільник В.Г. щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментам, оскільки такий було здійснено 02.06.2020 року згідно даних про заробітку плату, відображену в контракті.

Окрім того, суд констатує також, що правомірність врахування судом даних по заробітній платі, зазначеній в контракті встановлена висновком у постанові КЦС ВС від 14.02.2020 року за результатами розгляду справи № 523/14609/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Приписами ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 129-1 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 3 ст. 451 ЦПК України визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до переконання, твердження представника скаржника про неправомірність дій державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості по аліментів від 02.06.2020 року не знайшло свого підтвердження та спростовується наявними матеріалами виконавчого провадження № 57246419 доказами, які були досліджені судом та яким було надано відповідну оцінку, а тому у задоволенні даної скарги слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 447, 452, 354 ЦПК України, ст. 1, 2, 4, 5, 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 129-1 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення скарги ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувача ОСОБА_2 на дії та рішення посадових осіб органу ДВС відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер