22-ц/804/1397/21
264/8602/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/8602/20

Номер провадження 22-ц/804/1397/21

26 травня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», в інтересах якого діє Рябошапка Орина Ігорівна, на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2021 року, постановлену у складі судді Іванченко А.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У березні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Оснач Л.О., звернувся до суду з заявою про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс» (надалі: ТОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 38ДС/141/2007-НВклн, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс».

Заява мотивована тим, що в забезпечення виконання кредитного договору від 02 жовтня 2007 року № 38ДС/141/2007-НВклн, між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено договір іпотеки, предметом якого є належний ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 . 26 березня 2021 року у подвір`ї свого будинку ОСОБА_1 - ОСОБА_4 виявив повідомлення, про те, що зазначений житловий будинок виставлено на продаж. З телефонної розмови з особою, номер телефона якої був в даному повідомленні, відповідачу стало відомо про те, що нотаріусом вчинений нотаріальний напис про стягнення з нього заборгованості, на виконання якого здійснюються виконавчі дії, зокрема, продаж житлового будинку, що є предметом іпотеки.

З огляду на те, що позивач, який є іпотекодержателем, у будь-який момент може припинити обтяження та продати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно шляхом заборони їх відчуження будь яким способом до вирішення питання по вказаній справі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оснач Л.О. про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме житловий будинок та земельну ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Забезпечуючи позов, місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, в інтересах якого діяла адвокат Рябошапка О. І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви відповідача про забезпечення позову.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу не врахував, що виходячи з положень ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається з метою захисту інтересів саме позивача. Житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перебувають в іпотеці, а тому на них вже накладено заборону на відчуження та будь-яка особа, окрім позивача, позбавлена можливості відчужити цей будинок. Крім того, місцевим судом прийнятий до уваги доказ щодо продажу будинку відповідача у вигляді записки, який не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України та не може вважатися належним та допустимим, оскільки не містить інформації про те, кому це повідомлення адресоване та від кого воно надійшло, тобто не містить інформації щодо предмету доказування.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Сторони своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні представник позивача-адвокат Рябошапка О.І. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Оснач Л.О. звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про відкладення розгляду справи через те, що приймає участь в якості захисника у кримінальній справі відносно ОСОБА_5 в Жовтневому районному суді м. Маріуполя Донецької області, а з 31 травня 2021 року по 30 червня 2021 року буде знаходитись у відпустці за межами України.

Апеляційний суд вважає, що зазначені представником відповідача причини для відкладення розгляду справи не є поважними, з огляду на те, що доказів на підтвердження зазначених обставин неявки до судового засідання адвокат Оснач Л.О. не надала. Ураховуючи викладене та з метою дотримання строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оснач Л.О.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

02 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс», був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на суму 38000 доларів США зі сплатою 12,7 відсотків річних на строк до 01 жовтня 2027 року на купівлю нерухомості: житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-14)

З огляду на те, що позичальник умови кредитного договору не виконував та має заборгованість в загальній сумі 47 197,63 доларів США та 194718,74 грн, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення цієї кредитної заборгованості (а.с.2-8).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Оснач Л.О. про забезпечення позову, місцевий суд належним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, не врахував, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Судом не прийнято до уваги те, що інститут забезпечення позову спрямований на захист прав та інтересів саме позивача, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили, а отже не може перешкоджати реалізації його прав.

Аналогічний висновок викладено Верховним судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 1512/3763/2012 (провадження № 61-16924 св 20)

Крім того, ухвалюючи оскаржену ухвалу, місцевий суд не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду з відповідним позовом щодо житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тому місцевий суд безпідставно застосував заходи забезпечення позову за його заявою, не врахувавши, що застосування таких заходів не направлено на захист прав та інтересів позивача ТОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс».

Окрім цього, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності такого забезпечення.

Отже, ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оснач Л.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що заявником наведено достатні підстави для застосування вказаних заходів забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що місцевим судом допущено неправильне застосування норм процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», в інтересах якого діє Рябошапка Орина Ігорівна, задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2021 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Суддя: