Провадження № 2/537/17/2021
Справа № 537/2240/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А. Ю., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК» про відшкодування шкоди завданої здоров`ю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої прохала ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «АТЕК» на її користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої її здоров`ю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 029 235,30 грн., в тому числі, відшкодування доплати до середнього заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності з 01.01.2002 року по 01.03.2019 року в сумі 3 008 864,41 грн., відшкодування вартості ліків в сумі 13 598,89 грн., відшкодування витрат на масаж в сумі 6 500 грн., відшкодування витрат на ортопедичний поперековий корсет в сумі 650 грн.. Стягнути на її користь з відповідача судові витрати в сумі 8500 грн., та стягнути на користь держави з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позову вказала, що 25 листопада 1994 року біля 19 год. на автодорозі Бориспіль-Кременчук на 26 км. по направленню від Борисполя сталося ДТП. На автомобіль, що стояв обабіч дороги на правій стороні по ходу руху її автомобіля «Форд-Фієста», державний номер НОМЕР_1 , що належав їй на праві власності, здійснив наїзд вантажний автомобіль «Урал-4320», державний номер НОМЕР_2 , що належав відповідачу ПАТ «АТЕК», за кермом якого знаходився водій, ОСОБА_2 . Водій, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «АТЕК».

В результаті ДТП позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: тяжка полі травма, шок 2-3 ступеню, розрив селезінки, сечового міхура, діафрагми, лівої легені, забій серця, аорти, перелом обох лобкових і обох сідничних кісток тазу, осколчатий, поперечний перелом середнього лівого плечового суглобу із зміщенням осколків, струс головного мозку, закрита черепно-мозкова травма, забійно-рвані рани лобу і ліктьового суглобу, розрив лівого повздошно-крижового зчленування, перелом 4,5,6,7,8 ребер зліва, лівосторонній гемоторакс. З місця ДТП була доставлена в Переяслав-Хмельницьку районну лікарню, Київської області, звідки після проведених операцій і лікування 23.03.1995 року була виписана. Після виписки із ЦРБ 25.05.1995 року позивачу була встановлена 2 група інвалідності, з втратою 80% працездатності. 28.09.2004 року була встановлена 2 група інвалідності, з втратою працездатності 70%, довічно.

Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №204 від 28.09.2004 року встановлена відповідна терапія с «Д» наглядом травматолога: медикаментозне лікування захворювань, що являлися наслідками ДТП за призначенням лікарів, що лікували, санаторно-курортне лікування за прямими наслідками каліцтва і ушкодження здоров`я, ЛПЗ (фізіотерапія, масаж), ортопедичний корсет (поясний). В подальшому видана індивідуальна програма реабілітації інваліда №482 від 21.03.2018 року, що підтвердила наслідки супутніх захворювань, із зазначенням колу захворювання. Також вказані реабілітаційні заходи та їх реалізація: стаціонарне, амбулаторне лікування 1-2 рази на рік, дієтичне харчування, масаж, фізіотерапевтичні процедури за призначенням лікарів, постійно та ортопедичні прилади.

Рішенням Крюківського райсуду м. Кременчука від 29.12.2001 року, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2008 року, ухвалою Верховного суду України від 19.11.2008 року вина відповідача ПАТ «АТЕК» була встановлена. Матеріальна і моральна шкода визначена до 01.01.2002 року, відповідачем погашена.

Вважає, що відповідач, ПАТ «АТЕК» відповідно ст. 450,455 ЦК України, (ред.. 1963р.) Постанови №6 Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року та ст. 268 ЦК України, зобов`язаний доплатити до середнього заробітку, втраченого у зв`язку втратою працездатності 80%, що призвело до втрати значної частини зарплати, яка до ДТП в еквіваленті до долара США становила 748 доларів.

Оскільки в той період стягнення в іноземній валюті було заборонено, позивачем були взяті довідки, які були надані пенсійному фонду в карбованцях. Відповідно надані довідки банку про курси валют; карбованця, гривні та долару. При розгляді справи по якій винесено рішення 29.12.2001 року встановлена середньомісячна заробітна плата шляхом переведені доларів у карбованці, потім у гривні і отримано 3889,60 грн., за курсом долару 5,2 грн. період з 01.01.2002 року по 01.09.2004 року, з втратою працездатності 80% заробітна плата відповідно розрахунку складе 522570,75 грн. В період з 01.09.2004 року по теперішній час доплата з втратою 70% працездатності складе відповідно розрахунку 2486293,66 грн. Всього доплата складе 3008864,41 грн.

Відшкодування на лікування за 2018 рік, відповідно до призначень лікарів із виписки із лікарні стаціонарного лікування, складе 13598,89 грн., що підтверджено випискою № від 04.05.2018 року та №190 від 27.02.2019 року і чеками на ліки.

Крім того, за 2018 рік та лютий 2019 рік позивач пройшла курс лікувального масажу: 2018 рік - 4 курси по 10 процедур, всього 40 сеансів масажу, (130 грн. х 10 х 4) = 5200 грн., лютий 2019 рік 10 сеансів сплачено (130 грн. х 10) = 1300 грн. Всього сплачено (5200+1300) = 6500 грн., що підтверджено довідкою.

Крім того, відповідно індивідуальної реабілітаційної карти придбано ортопедичний корсет на поперековий відділ хребця, вартістю 650 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, в рахунок відшкодування, спричиненої матеріальної шкоди з відповідача на її користь прохає стягнути кошти в сумі 3 029 613,30 грн.

31.10.2019 року за ухвалою суду до у участі у розгляді даної справи було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, направив заяву про розгляд справи за відсутності його представника, також направив відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову прохав відмовити у повному обсязі вказавши, що позов подано до неналежного відповідача. Відповідно до приписів п.4 перехідних положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції 1999р.), який набрав чинності 01.04.2001 року, починаючи з 2002 року, усі виплати по втраченому заробітку, медичному обслуговуванню, реабілітації та медичній профілактиці пов`язані з нещасними випадками та/або професійними захворюваннями, виплачуються Фонду соціального страхування від нещасних випадків за рахунок державного бюджету.

Аналогічні приписи законодавства містяться і в ч.7 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» де зазначено: «Страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу».

Відтак, вважають, що позов про відшкодування доплати до середнього заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності; відшкодування вартості ліків; відшкодування витрат на масаж; відшкодування витрат на ортопедичний поперековий корсет має бути поданий до Фонду соціального страхування.

Також звернув увагу суду на те, що з аналогічними позовами ОСОБА_1 зверталася до суду не вперше. І до висновку, що починаючи з 2002 року, такого роду позовні вимоги мають бути пред`явлені до Фонду соціального страхування, Полтавський апеляційний суд, за останні три роки, приходив двічі справа №537/979/18, справа №537/2150/16-ц.

Крім того, вважає, що розрахунок суми відшкодування доплати до середнього заробітку», є протиправним та безпідставним. Середньомісячний заробіток для обчислення виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності потерпілому та особам, які мають на це право, визначається згідно з пунктами 9, 10, 11, 12, 13, 14 статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (із змінами).

Грошовою одиницею України є гривня (ст. 99 Конституції України). Усі розрахунки в Україні проводяться в національній валюті. Ст. 23 ЗУ «Про оплату праці» прямо забороняє виплачувати заробітну плату в будь-якій іншій, крім національної валюти.

Крім того, станом на 25.11.1994 року (дату ДТП) усі валютні операції регулювались Декретом КМУ №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1993, N17. Відповідно до ч. 1 ст. 3 даного Декрету: «Валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.». Виходячи з аналізу норм ст.4, ст.5 Декрету, прямі розрахунки валютою на території України були заборонені. Для такого роду розрахунків, необхідно було отримувати ліцензію НБУ. Відтак вважають, що позивачка навмисно вводить суд в оману, так як вона ніколи не отримувала і не могла отримувати заробітну плату в доларах США.

В судове засідання представник третьої особи - Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не з`явився, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, з урахуванням наданих пояснень. У поясненнях вказали, що відповідно до Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчими органами міських районних у містах (у разі їх утворення (крім м. Києва) рад, затвердженого постановою Кобінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 187, осіб, інвалідність яких пов`язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, забезпечення путівками Фонд соціального страхування на підставі висновку МСЕК про необхідність лікування за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання.

Осіб, інвалідність яких пов`язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, що потребують лікування супутніх захворювань відповідно до медичних рекомендацій, можуть забезпечувати путівками органи соціального захисту населення на загальних підставах у порядку черговості.

Взяття на облік для забезпечення путівкою проводиться на підставі довідки, виданої Фондом соціального страхування про те, що особа з інвалідністю не одержувала у нього санаторно-курортної путівки, та медичної довідки закладу охорони здоров`я за формою № 070/о.

ОСОБА_1 в управлінні на обліку для одержання санаторно-курортної путівки не перебуває.

В судове засідання третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, направили пояснення згідно яких заперечують проти пояснень відповідача ПрАТ «АТЕК» та заперечують проти пояснень третьої особи Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.12.2019 №92/9147 з наступних підстав.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІУ від 23 вересня 1999 року, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Для розгляду справ про страхові виплати до Фонду відповідно до ст. 43 Закону №1105 подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону №1105 встановлено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

25 листопада 1994 року ОСОБА_1 потрапила у дорожньо-транспортну пригоду: на автомобілі «Форд-Фієста», у якому перебувала позивач, скоєно наїзд автомобілем «Урал-3420». Внаслідок цього позивачу спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

29 грудня 2001 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавські області стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ «АТЕК» (роботодавця винної особи, яка спричинила ушкодження здоров`я позивача) шкоду. Даним рішенням суду не встановлено факт настання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. В копії рішення від 29.11.2001р. Крюківського районного суду м. Кременчука зазначено, що пошкоджено особистий автомобіль ОСОБА_1 та стягнуто втрату частини заробітку, за медикаментозне та санаторно-курортне лікування з АТ «АТЕК». З підприємства АТ «АТЕК», якому належав автомобіль «Урал-3420», яким керував працівник цього підприємства, на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 342254,26 грн. та 50000 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2018, яке набрало законної сили 21.02.2019, встановлено відсутність щодо позивача акта розслідування нещасного випадку встановленої форми. Цим же рішенням встановлено відсутність доказів пов`язаності нещасного випадку, що стався з позивачем з виробничим процесом. Суд прийшов до висновку, що трудовий характер нещасного випадку, що стався з позивачем, не підтверджено.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Акт форми Н-1 про нещасний випадок встановленої форми в оригіналі відсутній. Відповідно до Закону №1105 за відсутності оригіналу акта встановленої форми Н-1 не має правових підстав для взяття позивача на облік і отримання страхових виплат у Фонді. Позивач станом на 03.01.2020 не перебуває на обліку в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування.

Статтею 455 Цивільного кодексу Української PCP №1540-VI від 18.07.1963 (в редакції яка діяла станом на 25.11.1994р.) в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону №1105 Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків, санаторно-курортне лікування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Витрати на ліки, лікування, придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

Механізм організації цілеспрямованого, своєчасного та ефективного лікування потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - потерпілі), їх медичної реабілітації, а також забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення визначено Положенням про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010р №18. Відповідно до п. 1 розділу II Положення № 18 облік потерпілих, які мають право на забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, ведуть робочі органи виконавчої дирекції Фонду за місцем реєстрації їх особових справ. Відповідно до п.1 розділу III Положення №18 підставою для фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування хронічного професійного захворювання за формами, наведеними у додатках до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України. Законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України не передбачено здійснення страхових виплат та витрат на медико-соціальну допомогу потерпілим, які не мають акта розслідування нещасного випадку встановленої форми.

Позивач на обліку у Фонді не перебувала та не подавала заяви про взяття на облік на забезпечення лікарськими засобами та санаторно-курортним лікуванням. Копію індивідуальної програми реабілітації, затверджену МСЕК позивач не надавала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до Закону №1105. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону №1105 не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК №1540 -VI від 18.07.1963. Згідно із цими роз`ясненнями позивачем отримано кошти відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчук від 29.11.2001р.

На підставі викладених обставин та норм законодавства України не вбачається права позивача на отримання страхових виплат, санаторно-курортного лікування та на забезпечення лікарськими засобами Фондом соціального страхування України. Вважають твердження відповідача про зазначення належним відповідачем Фонд соціального страхування України є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 листопада 1994 року біля 19 год. на автодорозі Бориспіль-Кременчук на 26 км. по направленню від Борисполя сталося ДТП. На автомобіль, що стояв обабіч дороги на правій стороні по ходу руху автомобіля позивача «Форд-Фієста», державний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд вантажний автомобіль «Урал-4320», державний номер НОМЕР_2 , що належав відповідачу ПАТ «АТЕК», за кермом якого знаходився водій ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ПАТ «АТЕК».

В результаті ДТП позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження. Після виписки із ЦРБ 25.05.1995 року позивачу була встановлена 2 група інвалідності, з втратою 80% працездатності. 28.09.2004 року була встановлена 2 група інвалідності, з втратою працездатності 70%, довічно. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №204 від 28.09.2004 року встановлена відповідна терапія с «Д» наглядом травматолога: медикаментозне лікування захворювань, що являлися наслідками ДТП за призначенням лікарів, що лікували, санаторно-курортне лікування за прямими наслідками каліцтва і ушкодження здоров`я, ЛПЗ (фізіотерапія, масаж), ортопедичний корсет (поясний). В подальшому видана індивідуальна програма реабілітації інваліда №482 від 21.03.2018 року, що підтвердила наслідки супутніх захворювань, із зазначенням кола захворювання. Також вказані реабілітаційні заходи та їх реалізація: стаціонарне, амбулаторне лікування 1-2 рази на рік, дієтичне харчування, масаж, фізіотерапевтичні процедури за призначенням лікарів, постійно та ортопедичні прилади.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.12.2001 року, яке ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2008 року та ухвалою Верховного суду України від 19.11.2008 року залишено в силі з відповідача АТ «АТЕК» на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто 342254,26 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Винність працівника ПАТ «АТЕК» у скоєнні ДТП підтверджена вищевказаним рішенням суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2018, яке набрало законної сили 21.02.2019, встановлено відсутність щодо позивача акта розслідування нещасного випадку встановленої форми. Цим же рішенням встановлено відсутність доказів пов`язаності нещасного випадку, що стався з позивачем з виробничим процесом. Суд прийшов до висновку, що на даний час трудовий характер нещасного випадку, що стався з позивачем, не підтверджено. Не здійснюючи нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги при стійкій втраті працездатності, страхових виплат, щомісячної грошової суми у випадку втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого, витрат на медичну допомогу, медичну та соціальну реабілітацію, санітарно-курортне лікування, відповідачі в тому числі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, діяли у межах своїх повноважень і у спосіб визначений законом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23.09.1999 року прийнято Закон №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності 01.04.2001 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК/1963 року.

Згідно положень ст. 42 Закону N 1105-XIV, Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

Статтею 455 Цивільного кодексу Української PCP №1540-VI від 18.07.1963 (в редакції яка діяла станом на 25.11.1994р.) в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Аналогічна за змістом норма міститься й в новому ЦК України. Так, у відповідності з ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з ч. 4 Прикінцевих та перехідні положень ЦК Украйни, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом Украйни, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки правовідносини щодо каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи є тривалими, до спірних відносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.02.2012 року (реєстраційний номер рішення в Єдиному реєстрі судових рішень України - 21840975).

З вказаного вище вбачається, що витрати викликані ушкодженням здоров`я на медичну та соціальну допомогу відшкодовуються Фондом соціального страхування України, а додаткові витрати потерпілого, на яких дія Закону N 1105-XIV не поширюється, за їх потреби, що має підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК/1963 року, як і заробіток, втрачений потерпілим внаслідок втрати або зменшення працездатності.

Згідно п.18. Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Судом встановлено, що позивач не перебуває на обліку в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у зв`язку з відсутністю акта форми Н-1 про нещасний випадок встановленої форми в оригіналі, який би давав правові підстави для взяття позивача на облік і отримання нею страхових виплат у Фонді, відповідно до Закону №1105.

Таким чином, враховуючи викладене суд, приходить до висновку, що витрати, викликані ушкодженням здоров`я, згідно зі ст. статтею 455 Цивільного кодексу Української PCP, та ч.1 ст. 1195 Цивільного кодексу України повинна нести організація чи громадянин, відповідальні за шкоду.

Згідно п.19 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, при вирішенні вимог, щодо компенсації додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

А тому, зважаючи, що позивачем надано докази, що підставою стаціонарного лікування у травні 2018 року та лютому 2019 році, є в тому числі і наслідки отриманих травм у 1994 році, що підтверджується виписками №59 та 190 із медичної картки стаціонарного хворого від 04.05.2018 та 27.02.2019 років, та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №482 від 21.03.2018 року, якою передбачено в тому числі і стаціонарне та амбулаторне лікування, тож вимоги, щодо відшкодування витрат на лікування, суд вважає доведеними. При цьому, визначаючи їх розмір суд виходить із відповідності наданих чеків на придбання ліків тим лікам які вказані у призначенні лікаря, згідно виписок, що в сукупності становить 6341,36 грн. Інші вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на відсутність вказаних у чеках препаратів у призначеннях лікаря. Також підлягають до задоволення вимоги про відшкодування витрат на ортопедичний поперековий корсет в сумі 650 грн. та відшкодування коштів за масаж, які були призначені в рамках програми реабілітації інваліда №482 від 21.03.2018 року.

Стосовно відшкодування позивачу заробітку, втраченого нею внаслідок зменшення працездатності, суд на підставі встановлених обставин та оцінених доказів приходить до висновку, що відповідач ПАТ «Атек» повинен відшкодувати позивачу ОСОБА_1 втрачений останньою заробіток у зв`язку з частковою втратою працездатністю через ушкодження здоров`я.

Частинами першою, третьою статті 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Розрахунок середньої заробітної плати здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року за № 100, а саме середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна подія.

Як встановлено рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.12.2001 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 3889,60 грн.

Професійна працездатність це здатність даного працівника до роботи за своєю професією (фахом) і кваліфікацією чи за іншою адекватною їй професією (фахом). Частковою втратою працездатності є інвалідність.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Повна втрата працездатності визначається як настання пенсійного віку (старість).

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 вийшла на пенсію у віці 55 років тобто 01.01.2003 року, що свідчить про набуття останньою статусу непрацездатної у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Тож, за таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Атек» слід стягнути на користь позивача ОСОБА_3 втрачений заробіток внаслідок зменшення працездатності, за період з 01.01.2002 року по 01.01.2003 року, що з урахуванням 80 % втрати працездатності становить 37340,16 грн.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів щодо понесення останньою судових витрати в сумі 8500 грн., тож вимога про їх стягнення не підлягає до задоволення.

При цьому, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тож з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264 ЦПК України, ст. 1195 ЦК України, Законом №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК» за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, про відшкодування шкоди завданої здоров`ю і життю в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «АТЕК», (, адреса: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 83) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування витрат викликаних ушкодженням здоров`я на медичну допомогу - 13491,36 грн., з яких : 6341,36 грн. на придбання ліків, 650 грн. на придбання корсету, 6500 на оплату масажу, та в рахунок відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку - 37340,16 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АТЕК», (, адреса: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 83) на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич