Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/997/20
Провадження № 2/494/187/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

у присутності:

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Волкова О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Про стягнення аліментів на дитину», -

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись з цим позовом до суду, просила:

стягувати з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь її - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування поданого позову позивач зазначала, що перебувала з 14 лютого 2009 р. по 26 червня 2012 р. у шлюбі із відповідачем. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_4 , у них народився син ОСОБА_3 , якій залишився проживати разом із нею і перебуває на її повному утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, але добровільно матеріально допомогу на утримання сина не надає, не зважаючи на те, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітній дітей до досягнення повноліття. Також, позивач просила провести судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач та його представник проти поданого позову заперечували. Пояснили суду, що відповідачем на користь малолітнього сина ОСОБА_3 у відділенні АТ КБ «Приватбанк» був відкритий картковий рахунок. На вказаний рахунок він добровільно щомісячно перераховує гроші у сумі, що перевищує суму, яку просить стягнути позивач. За таких обставин просили у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено наступне.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 р. по 26 червня 2012 р., який був розірваний за рішенням Березівського районного суду Одеської області, справа №1504/881/2012.

В період шлюбу у сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_3 , що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, а.з.№103 від 28 серпня 2009 р.. Свідоцтво про народження НОМЕР_2 . Батьками дитини були записані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

20 липня 2016 р. позивач одружилась із ОСОБА_6 та змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 . Шлюб був зареєстрований Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а.з.№62 від 20 липня 2016 р. Свідоцтво про одруження НОМЕР_3 .

Згідно довідки з виконкому Березівської міської ради Одеської області №1762 від 26 серпня 2020 р. ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_6 і сином ОСОБА_3 ..

Відповідач ОСОБА_1 відкрив на ім`я свого малолітнього сина ОСОБА_3 картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

Як свідчить з рахункового рахунку у АТ КБ «Приватбанк», на ім`я відповідача ОСОБА_1 , ним за період з 01 січня 2017 р. по 27 жовтня 2020 р. та з 01 жовтня 2020 р. по 29 квітня 2021 р. проводились перекази на грошовий рахунок сина ОСОБА_3 , у середньомісячному розмірі що перевищує вимоги позивача.

09 вересня 2020 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_9 був укладений шлюб, який був зареєстрований Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а.з.№70 від 09 вересня 2020 р. Свідоцтво про одруження НОМЕР_4 . Після одруження прізвище чоловіка ОСОБА_2 дружини ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача народився син ОСОБА_11 , що було зареєстровано Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а.з.№224 від 22 жовтня 2020 р. Свідоцтво про народження НОМЕР_5 . Його батьками були записані ОСОБА_1 і ОСОБА_9 ..

Вивчивши матеріали справи, на підставі представлених доказів та доведення перед судом їх переконливості суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягненню

ними повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню необхідно враховувати положення ч.1 ст.182 СК України, а саме:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин суд вважає, що утримання належного рівня життя, виховання і розвитку здібностей свого сина є безпосередній обов`язок для відповідача і саме він може і повинен знаходити таку діяльність, яка б дала йому можливість на належному рівні допомагати забезпечувати його існування.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.1,3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М.С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:

по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;

по-друге, у як найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст.51 Конституції України яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Разом із тим відповідно до ч.3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Однак, виходячи з встановленого судом позивач не дотримався положень наведеної норми та не надала жодних підтверджень своїх доводів того, що відповідач добровільно матеріально допомогу на утримання сина не надає, не зважаючи на те, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітній дітей до досягненню повноліття.

Навпаки, судом встановлено, що відповідач підтримує стосунки із сином, відкрив йому картковий рахунок і регулярно переводить на нього гроші, що у своєму розмірі перевищують щомісячний розмір запропонований позивачем.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, на думку суду позивачем не було надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що відповідач добровільно матеріально допомогу на утримання сина не надає, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 89, 258, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 «Про стягнення аліментів на дитину» - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Березівський районний суд Одеської області відповідно до п.15.5 Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ______________________________________________-