Справа № 635/1106/20
Провадження по справі № 2/635/620/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заподіяну шкоду в сумі 57 306 грн 50 копійок, а також судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року справа № 635/8889/19, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови 28 листопада 2019 року о 08 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючись автомобілем ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавське шосе в районі буд. 202/1 в с. Пісочин Харківського району Харківської області, не вибрав безпечної швидкості руху не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті зазначеного автомобілю SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 який належить на праві власності позивачу спричиненні пошкодження: деформація заднього бамперу, накладки на заднє колесо, пошкоджено лакофарбоване покриття, зірване кріплення державного номерного знаку та завдані матеріальні збитки по відновлювальному ремонту які склали 57 306, 00 грн. Для проведення відновлювального ремонту , позивач звернувся до офіційного дилера ПП «Технік - центр» , що розташований за адресою: м. Харків, вул. Коцарська, 2 / 4 для проведення поточного ремонту з використанням запчастин та матеріалів , та уклав договір.

Відповідно до акту виконаних робіт № ПП0003891 від 11 грудня 2019 року було використано такі запчастини: бампер задній - 8052, 30 грн з ПДВ, чохол запасного колеса - 10 136, 70 грн, чохол запасного колеса внутрішня частина - 6 834, 60 грн, емблема SUZUKI - 2 131, 20 грн, панель п`ятої дверки - 12 503, 70 грн, що разом становить 39 658, 50 грн, ціни вказані з ПДВ. Проведена дефектовка автомобіля в кількості 2 на суму 888, 00 грн. Вказана робота була сплачена згідно рахунків на оплату № 1483 від 09 грудня 2019 року та № 1468 від 04 грудня 2019 року, що підтверджується квитанцією № 100910003 від 09 грудня 2019 року на суму 14 900, 00 грн та квитанцією № 101010001 від 10 грудня 2019 року на суму 4 421, 50 грн, квитанції № 1798-4233-8748-2334 від 04 грудня 2019 року на суму 21 255, 00 грн.

Згідно акту виконаних робіт № ПП0003938 від 17 грудня 2019 року ПП «Технік - центр» провів виконання робіт з заміни заднього бамперу, фарбування заднього бамперу, ЛКМ фарбування, багажний відсік р - з, ремонт задньої панелі, фарбування панелі задньої, фарбування ЛКМ, заміна кришки багажника нижньої, стекло заднє ЗУ, кришка багажника фарбування і фарбування ЛКМ всього на суму 16 760, 00 грн з ПДВ. Оплата була проведена згідно квитанції № 231810001 від 18 грудня 2019 року на суму 6 681, 00 грн та квитанції № 231710026 від 17 грудня 2019 року на суму 10 079, 00 грн.

Враховуючи, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, делікатному та договірному. Він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховик , у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.

Верховинний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808 цс15, яка в силу вимог статті 360- 7 ЦПК України обов`язковою до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, вихрить із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому , визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням зазначеного позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків у строк десять днів з дня отримання копії ухвали.

У встановлений строк недоліки позовної заяви усунуті та ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду , провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтями 178, 191 ЦПК України, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Так, згідно з відзивом, відповідач підтверджує факт ДТП та його винну у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди. Також даний факт підтверджується постановою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року справа № 635/8889/19. Відповідно до полісу № АМ/9405067 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в АТ «СГ «ТАС», ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн. Відповідно до полісу № АО/6261418 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільна відповідальність позивача застрахована в ПАТ НАСК «Оранта». ОСОБА_1 не надав докази свого звернення до страхової компанії для отримання майнового відшкодування. У той час, як покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, страховик на випадок виникнення делікатного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Також, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435/цс18) від 30 січня 2019 року зазначено, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. З огляду на зазначене, посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року є невиправданим та таким, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду зазначеної вище. Отже, керуючись постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц для відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 повинен звертатись саме до страхової компанії. Також, відповідач вважає, що надані до суду квитанції на підтвердження понесених витрат не можуть бути прийняті судом як доказ з огляду на то, що обставини справи можуть підтверджуватись лише квитанціями в яких платником є позивач. Із наданих документів на підтвердження пошкоджень, які були завдані автомобілю позивача в результаті ДТП можна зробити висновок, що у протоколі та Акті виконаних робіт, що не всі пошкодження які відновили в автомобілі були завдані даним ДТП. Позивачем не надано доказів необхідності проведення дефектовки автомобіля 2 рази. Крім того, позивачем не надано до суду доказів які б підтверджували перелік та характер матеріальних ушкоджень автомобіля отриманих під час ДТП, тому ОСОБА_2 не може погодитись з розміром матеріальної шкоди визначеної позивачем та з Актами виконаних робіт, наданих працівниками ПП «Технік-Центр», щодо наявності реальної необхідності проводити саме такий комплекс робіт для відновлення автомобіля позивача. Щодо оцінки заподіяної шкоди. Позивачем не надано до позовної заяви, ані звіту про дефектовку, ані звіту про оцінку майна, а тому визначити реальний розмір шкоди завданої автомобвлю ДТП неможливо. Отже, позовна заява подана до неналежного відповідача, до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу, реальна вартість шкоди не підтверджена ані звітом про дефектовку, ані звітом про оцінку майна.

Позивачем подано відповідь на відзив, яким просить позовні вимоги задовольнити. Крім зазначеного у позовній заяві повідомив , що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ТАС АТ «СГ «ТАС» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ/9405067, страхове покриття визначено у розмірі 100 000 грн. Відповідно до заяви про страхове відшкодування від 21 грудня 2019 року ТАС № 23716/42/2019/53 розмір страхового відшкодування склав 8 844, 00 грн з врахуванням франшизи (розмір франшизи 2 000, 00 грн). Відповідач відповідно до статті 1194 ЦК України повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Посилався на висновок Верховного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15, згідно якого правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).. Відповідно до постанови Великої палати № 465/4621/16-к від 19 червня 2019 року колегія суддів прийшла до висновку, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить положень, які б обмежували право потерпілого на захист своїх прав у судовому порядку. Щодо дефектовки автомобіля, відповідно до рахунку № 1483 від 09 грудня 2019 року, який надан6ий до суду зазначено дефектовка автомобіля - 2 години, це час який витрачено на проведення. Позивач звернувся до страхової компанії з заявою про видачу акту огляду транспортного засобу щодо встановлення ушкоджень та документів які підтверджують звернення та проведення ремонту, які після надходження будуть надані до суду. До відповіді долучені документи: заява про страхове відшкодування від 21 грудня 2019 року, копія свідоцтва про укладення шлюбу від 23 березня 1985 року, копія адвокатського запиту від 27 квітня 2020 року.

Також, позивачем були надані до суду докази: відповідь регіонального сервісного центру, копія протоколу огляду транспортного засобу, з доказами їх направлення відповідачу, разом із клопотанням щодо їх долучення.

Відповідачем надано до суду заперечення щодо долучення вищевказаних доказів , оскільки докази надані у неналежному процесуальному порядку та неналежно посвідчені , а тому вважає їх не допустимими та такими, що не можуть бути долучені до матеріалів справи, в зв`язку з чим необхідно відмовити у задоволенні клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином.

Представник позивача - адвокат Лобач Н.І. надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Крім того, просить взяти до уваги, що позивач перебуває у зареєстрованим шлюбі з ОСОБА_3 . Відповідно до статті 368 ЦК України автомобіль, якому спричинена шкода у результаті ДТП є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в зв`язку з чим дає право ОСОБА_3 утримувати своє майно, що збігається з правовою позицією Верховного суду викладену в постанові № 161/14048/19 від 29 січня 2021 року. А також просить взяти до уваги постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс15.

Представник відповідача - ОСОБА_5 просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника, позовні вимоги не визнають у повному обсязі та заперечують проти їх задоволення, важчають, що розмір суми матеріальної шкоди не підтверджений належним чином, а саме звітом про оцінку майна. Також, як стало відомо позивач звертався до страхової компанії та отримав компенсацію матеріальної шкоди , але із змісту позовної заяви не відомо чи зменшена сума понесених позивачем витрат на ремонт авто на суму грошових коштів від страхової компанії в якості компенсації.

Як передбачено частиною 1 статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року справа № 635/8889/19, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до вказаної постанови, 28 листопада 2019 року о 08 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючись автомобілем ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавське шосе в районі буд. 202/1 в с. Пісочин Харківського району Харківської області, не вибрав безпечної швидкості руху не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційна скарга на постанову Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року повернута ОСОБА_1

04 лютого 2020 року постанова Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року справа № 635/8889/19 набрала законної сили.

Отже, дорожньо - транспортної приходи сталася з вини водія ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо - транспортної приходи автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач отримав механічні пошкодження.

Відповідно до акту виконаних робіт № ПП0003891, складеного 11 грудня 2019 року начальником відділу сервісу ПП «ТЕХНІК - ЦЕНТР» Журавльов Д.О. , підписаного позивачем ОСОБА_1 (замовник) , виконавець надав замовнику товари, а саме запчастини на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 на загальну суму 39 658, 50 грн, ціна вказана з ПДВ. А також проведена дефектовка автомобіля - 2 години на суму 888, 00 грн, ціна вказана з ПДВ.

Відповідно до акту виконаних робіт № ПП0003891, складеного 11 грудня 2019 року начальником відділу сервісу ПП «ТЕХНІК - ЦЕНТР» Журавльов Д.О. , підписаного позивачем ОСОБА_1 (замовник) , виконавець надав замовнику товари ата послуги, а саме запчастини та ремонт автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 на загальну суму 16 760, 00 грн, ціна вказана з ПДВ.

Кошти сплачені замовником в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями.

Таким чином, позивач вважає, що загальний розмір матеріальної шкоди завданої йому в результаті дорожньо - транспортної пригоди становить 57 306 грн 50 копійок, яку просить стягнути з відповідача, як винної особи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час дорожньо - транспортної пригоди відповідно до полісу № АМ/9405067 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в АТ «СГ «ТАС», ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

Як вбачається з заяви про страхове відшкодування ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» від 21 грудня 2019 року , останній погодився з тим, що розмір страхового відшкодування після ДТП, що сталося 28 листопада 2019 року з вини ОСОБА_2 складає 8 844, 00 грн з врахуванням франшизи у розмірі 2 000, 00 грн. та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Також, погодився з тим, що до вартості запчастин , які підлягають заміні можливе застосування коефіцієнту фізичного зносу. Про франшизу повідомлений.

Доказів виплати страхового відшкодування суду не надано.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на статтею 22, статтю 1194 ЦК України та просить врахувати висновок Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс15.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача, предметом спору є розмір матеріальної шкоди, а саме вартість відновлювального ремонту, тобто робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, яка визначена в розмірі 57 306, 50 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19).

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Судом встановлено, що 21 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, а також погодився з тим, що розмір страхового відшкодування після ДТП, що сталося 28 листопада 2019 року з вини ОСОБА_2 складає 8 844, 00 грн з врахуванням франшизи у розмірі 2 000, 00 грн. та не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Також, погодився з тим, що до вартості запчастин, які підлягають заміні можливе застосування коефіцієнту фізичного зносу. Про франшизу повідомлений.

Натомість, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, щодо отримання суми страхового відшкодування, розміру її відшкодування, тобто чи була вона здійснена з урахуванням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме з урахуванням зносу, франшизи.

В зв`язку з чим не можливо встановити, чи складають заявлені позовні вимоги різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яку павине сплати відповідач.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що заявлені позовні вимоги є різницею між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартості відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, яка виникла законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема з урахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, франшизою та яку відповідач, (винна особа у вчиненні ДТП), зобов`язаний сплати.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу правил статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду підлягають залишенню за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 . Красноградським РВ УМВС України в Харківській області, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

Повне рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя - Я.А. Шинкарчук