Справа № 401/2488/19; 6/401/70/21

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: судді Гармаш Т.І., при секретарі Липко О.А., розглянувши матеріали подання державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Мороза М. про примусовий привід боржника,
Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, подання просив задовольнити.
Боржник в судове засідання не з 'явилась, від представника боржника надійшло заперечення в якому він просить відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що боржник ОСОБА_1 перебуває за кордоном у Чеській Республіці, про що він повідомляв державного виконавця. Крім того вказує, що рішення суду виконується, борги частково сплачено, подані заяви про розстрочку судового рішення, між сторонами укладено мирову угоду. Тому ввадажє, що подання є безпідставним та необгрунтованим.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали подання, проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що на виконанні у Світловодському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 63977368.
В результаті перевірки майнового стану боржника встановлено, що джерела доходів у ОСОБА_1 відсутні, згідно отриманих довідок транспортні засоби, сільськогосподарська техніка та риболовні судна за боржником не зареєстровані. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником зареєстровано об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою повного та своєчасного виконання рішення суду 17.02.2021 р. державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.
Згідно відповіді наданої ЦНАП від 29.02.2021 року, громадянка ОСОБА_1 08.02.2021 року знята з місця реєстрації в м. Світловодськ Кіровоградської області та вибула без реєстрації до с.Тарасівка Київської області. 31.03.2021 р. державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що зі слів сусідів ОСОБА_1 за вказаною адресою не з`являлась більше одного місяця. 31.02.2021 р., 22.03.2021 р., 05.04.2021 р. державним виконавцем винесено постанови про призначення виконавчих дій, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою опису та арешту майна боржника за місцем проживання, проте виконавчі дії щодо перевірки майнового стану боржника за місцем проживання та проведення опису та арешту майна боржника не відбулись, оскільки боржником доступ до будинку АДРЕСА_1 , не надано, вдома нікого не виявлено, про що складені акти.
Статтею 129 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».
За правилами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Порядок вирішення питання про примусовий привід боржника в процесі виконання судового рішення врегульований ст. 438 ЦПК України, якою передбачено, що привід боржника оголошується за місцем виконання судового рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.144 ЦПК України привід є одним з видів заходів процесуального примусу.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (п.14 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».)
Таким чином, єдиною необхідною і достатньою правовою підставою для застосування примусового приводу до боржника в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» є не з`явлення останнього за викликом державного виконавця. При цьому, законодавець не пов`язує застосування указаного заходу забезпечення виконавчого провадження з будь-якими винятковими обставинами.
При цьому, на думку суду, застосування приводу як засобу процесуального примусу, можливе лише в тому випадку, коли боржник, який обізнаний про початок процедури примусового виконання рішення шляхом отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, направленої йому рекомендованим поштовим відправленням, про що наявне підтвердження в матеріалах виконавчого провадження, без поважних причин не з`явився за викликом виконавця.
З наданого представником боржника трудового договору вбачається, що ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ "BAKA.C.E", за яким, місце роботи знаходиться у Чеській Республіці ( а.с. 168,170)
Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження злісного ухлинення боржника від явки на виклик до державного виконавця без поважних причин.
Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що доводи державного виконавця є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Таким чином, подання державного виконавця про застосування примусового приводу до боржника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
При цьому суд звертає увагу на те, що відмова в задоволенні подання про примусовий привід боржника не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким поданням за умови виникнення обставин, що зумовлюють повторне внесення такого подання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 352-354, 438 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Мороза М. про застосування примусового приводу до боржника ОСОБА_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд.

Суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Т.І.Гармаш