Дата документу 19.05.2021
Справа № 334/5078/19
Провадження № 2/334/314/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

за участю секретаря Гребенюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилося майно у вигляді 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

За своє життя ОСОБА_3 заповіт на її користь, про існування якого позивач не знала й не могла знати, так як не проживала зі своїм дядею та не була обізнана про його волю.

Про існування заповіту позивач дізналась тільки 07.07.2019 року від свого рідного ОСОБА_4 , який приїхав на дачу, за адресою: АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована, але фактично не мешкає, та отримав від сусідки конверт на ім`я позивачки, в якому було повідомлення Другої Запорізької державної нотаріальної контори, про те, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився заповіт на її ім`я та вона має право подати заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач тільки з 07.07.2019 року фактично дізналась про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її ім`я, за яким вона має право на спадкування після його смерті та на подання відповідної заяви про прийняття спадщини за заповітом після його смерті.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спадкоємцем першої черги за законом та на її думку прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Позивач не проживала зі спадкодавцем за заповітом, нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення її, як спадкоємця за заповітом, в строк прийняття спадщини, про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Окрім цього, позивач вважає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення її від спадкування.

Просить надати додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 2 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Під час розгляду справи позивачем подана уточнена позовна заява в якій зазначила, що про смерть ОСОБА_3 позивач не знала так як не спілкувалася з ним останні роки. Фактично тільки 07.07.2019 року вона дізналась про його смерть і про те, що на її ім`я дядею ОСОБА_3 було складено заповіт.

Вважає, що саме з 07.07.2019 року вона має право спадкування після смерті ОСОБА_5 та тільки з цього часу має можливість розпорядитися своїм правом на прийняття спадщини за заповітом після його смерті, що є поважною причиною неподання відповідної заяви до нотаріальної контори, яка пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, спадкоємця, на вчинення цих дій.

Необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини та про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Просить позов задовольнити, оскільки факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення її від спадкування.

ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що він повністю заперечує по суті заявлених позовних вимог, оскільки у позові не зазначено жодних даних про те, що позивачка зверталась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з будь-якою письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 і отримала офіційну відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії до позову не долучено. Також позивачка не зверталась до нього, як спадкоємця який прийняв спадщину, щодо прийняття спадщини за заповітом. Твердження позивачки про те, що вона не була обізнана про наявність заповіту від ОСОБА_3 не відповідає дійсності, тому що навесні 2005 року позивачка забрала спадкодавця до себе погостити, де він прожив більше року. Також позивачка через два-три місяці після того, як забрала спадкодавця до себе, приїздила додому, де мешкав відповідач, і забрала автомобіль спадкодавця, та в подальшому оформила нотаріально засвідчену довіреність на право керувати і розпоряджатися цим автомобілем.Сам спадкодавець, в період з 1986 року був глибоко хворою людиною, у тому числі страждав на хронічне психічне захворювання, тому не міг самостійно ані відвідувати нотаріуса ані свідомо оформлювати своє волевиявлення. Тому оформлення заповіту, тим більше на користь позивачки, могло мати місце лише за її участі та у її присутності.

Твердження позивачки про те, що вона не знала про смерть спадкодавця до 07 липня 2019 року не підтверджені належними і допустимими доказами, адже вона надала суду копію листа державного нотаріуса від 18 квітня 2019 року, направленого за адресою реєстрації позивачки, в якому їй повідомлялось про смерть спадкодавця і роз`яснювалось її право звернутися до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

Вважає, що у позові відсутні обставини, які свідчили б про поважність причин з боку позивачки для того щоб підтримувати нормальні сімейні стосунки зі спадкодавцем, якій доводився їй рідним дядьком, дізнатися про його хворобу та смерть, відкриття спадщини та строк подання заяви про прийняття спадщини. В задоволенні позову просить відмовити.

Також подав відзив на уточнену позовну заяву, де зазначив, що позивачка навесні 2004 року забрала спадкодавця проживати до себе і повернула його додому лише восени 2005 року. В цей же період часу було складено заповіт, який датовано 14 жовтня 2004 року. Місце посвідчення заповіту - Люцернянська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, тобто сільрада за місцем тодішнього проживання позивачки. Це доводить ту обставину, що саме позивачка привезла і супроводжувала спадкодавця у цій сільраді під час складання і посвідчення заповіту, оскільки з урахуванням фізичного стану спадкодавця він не міг самостійно відвідати ані нотаріуса, ані сільраду, оскільки був напівпаралізований після важкого інсульту, який він переніс ще у 2003 році. Це також наклало відбиток на підписі спадкодавця у заповіті (літери ледве читаються), оскільки він розписувався лівою рукою, хоча був «правшою», але саме права сторона тіла у нього була паралізована після інсульту. Також позивачка у цей же період оформила від імені спадкодавця довіреність на користування і розпорядження його автомобілем - ВАЗ 2103, та фактично продала його третій особі по цій довіреності.

Твердження позивачки про те, що вона не знала про смерть спадкодавця, можуть свідчити лише про її байдуже ставлення до останнього, оскільки позивач була обізнаною щодо наявності заповіту, складеного спадкодавцем на її користь від початку його складення (15 жовтня 2004 року), але не вважала за потрібне більше виявляти піклування про спадкодавця.

Матеріали спадкової справи містять листи державного нотаріуса, що направлялись за всіма відомими адресами проживання позивачки у березні та квітні 2019 року, у яких їй повідомлялось про смерть спадкодавця і роз`яснювалось її право звернутися до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

З наведених підстав у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивачката її представник адвокат Тульчевська Н.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У поясненнях зазначили, що за своє життя ОСОБА_3 склав заповіт на користь позивача, про існування якого вона не знала й не могла знати, так як не проживала зі своїм дядею та не була обізнана про його волю.Те, що на думку відповідача, позивач знала про існування заповіту ОСОБА_5 на її ім`я, оскільки в період складання заповіту ОСОБА_3 проживав у неї, не підтверджує того, що вона була обізнана про зміст заповіту. Дійсно померлий ОСОБА_3 проживав в родині батьків позивача в період з весни 2004 року по осінь 2005 року, через неприязні стосунки із своєю родиною, в тому числі й з відповідачем, що лише доказує вільне його волевиявлення на час складення заповіту на користь позивача. Заповіт посвідчено сільрадою за місцем проживання спадкодавця (в родині батьків позивача) на момент його посвідчення. ОСОБА_3 вільно рухався й мав всі можливості вільно розпоряджатися своїми діями, в тому числі й волевиявленням щодо розпорядження своїм майном у випадку його смерті, що ним й було вчинено при складанні заповіту на її ім`я, оскільки в той часдядя дуже їй довіряв, так як вона йому у всьому допомагала, навіть добилася підвищення його пенсії. ОСОБА_3 була посвідчена нотаріальна довіреність на ім`я позивача, за якою він довіряв їй представляти його інтереси в судах, пенсійному фонді та інших державним органах, й розпоряджатися його майном на власний розсуд.Про смерть ОСОБА_3 та існування заповіту позивач дізналась лише 07 липня 2019 року з листа Другої Запорізької державної нотаріальної контори. Цей лист було отримано сином позивача 07.07.2019 року від її сусідки за адресою: АДРЕСА_2 , де позивач зареєстрована, але фактично не мешкає.Нотаріус повідомив про відкриття спадщини, але вона це повідомлення отримала тільки 07.07.2019 року, й відразу звернулася до суду з заявоюдо нотаріуса про зупинення видачі свідоцтва про визнання права власності в порядку спадкування відповідачем після смерті ОСОБА_3 , так як претендує на спадщину через наявність заповіту, складеного останнімна її ім`я. Також позивач зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 за заповітом. Вважає, що вона взагалі не повинна доказувати дату обізнаності її про наявність заповіту й смерті ОСОБА_5 , так як в матеріалах спадкової справи відсутні будь-які докази належного повідомлення її про відкриття спадщини й наявності заповіту. роз`яснила про її право подати заяву про прийняття спадщини за заповітом, але таке Повідомлення Другої Запорізької державної нотаріальної контори позивачем отримано після спливу строку для прийняття спадщини, що є об`єктивною причиною пропуску строку прийняття спадщини. Позивач не проживала зі спадкодавцем за заповітом, нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення її як спадкоємця за заповітом в строк прийняття спадщини.

Необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини та про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначає, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно також враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому просить позов задовольнити.

Отримавши повідомлення про відкриття спадщини, позивач припустила, що копія заповіту може бути в Люцернянській сільській раді Вільнянського району Запорізької області, через що звернулася туди й дуже прохала видати їй копію заповіту,яку вона отримала без заяви, так як не мала свідоцтва про смерть ОСОБА_3 . Їй Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області надали без заяви копію заповіту ОСОБА_3 . При цьому точної дати вона не пам`ятає.

Цю копію заповіту позивач надала також нотаріусу при поданні заяви про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я відповідача та не вважає, що копія заповіту, яка нею надана нотаріусу та яка мається в матеріалах спадкової справи різняться.

Відповідач та його представник адвокат Хмарський В.О. проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзивах на позов та уточнений позов. Надали письмові пояснення в яких зазначили, що матеріали спадкової справи містять безліч запитів та листів нотаріуса що свідчить про те, що державним нотаріусом вживались належні заходи з встановлення місця реєстрації спадкоємця за заповітом - ОСОБА_1 , у тому числі було направлено відповідне письмове повідомлення від 18 квітня 2019 року за офіційним місцем реєстрації ОСОБА_1 . Однак, вважає, що позивач, без поважних причин не отримувала кореспонденцію за своїм зареєстрованим місцем проживання, у зв`язку з чим пропустила строк подання заяви про прийняття спадщини. Також зауважив, що наприкінці липня 2019 в матеріалах спадкової справимістилася ще одна копія заповіту ОСОБА_6 , яка була зроблена у добрій якості, якунадала нотаріусу саме ОСОБА_1 разом зі своєю заявою. Це додатково свідчить по те, що ОСОБА_1 достовірно знала про складання ОСОБА_6 заповіту із самого початку його посвідчення ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і зберігала його у себе, оскільки у документах батька після його смерті ніякого заповіту знайдено не було. Будь-якихпорушень з боку державного нотаріуса при ОСОБА_7 ним не вбачається.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжі,що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30.07.2018 року, виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділомдержавної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області.

До складу спадщини увійшли всі права та обов`язки ОСОБА_3 , які належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі майнові права на 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності, відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.1986 про розподіл майна подружжя та відповідно до інформаційного листа №244 від 21.01.2005ОП ЗМБТІ.

Згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг, ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 13.11.2001 по 08.08.2018 за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент смерті за вказаною адресою був зареєстрований в тому числі відповідач ОСОБА_2 , який є рідним сином ОСОБА_3 .

За заявою ОСОБА_2 Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 05 грудня 2018 року була заведена спадкова справа № 259/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

За даними Спадкового реєстру нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 15.10.2004Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області.

На запит нотаріуса від 05.12.2018 Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області повідомила, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та надала копію зазначеного заповіту,посвідченого 15.10.2004 Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №352, яким ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 . Вказана відповідь та документи надійшли до нотаріальної контори 28.12.2018.

Оскільки зазначена у заповіті ОСОБА_1 узазначений строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, 29.12.2018 нотаріус звернувся із запитом щодо встановлення її місця реєстрації.

За даними Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ОСОБА_1 в період з 21.08.2001 по 26.04.2011 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

За останньою відомою адресою реєстрації ОСОБА_1 нотаріусом було направлено повідомлення про відкриття спадщини та наявність заповіту на її ім`я та запропоновано до 16.03.2019 року звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

Одночасно, виходячи з місця посвідчення заповіту, нотаріус звернувся до Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради з приводу встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 .

Встановивши з відповіді Михайлівської сільської ради, що надійшла 18.04.2019, місце реєстрації ОСОБА_1 , нотаріус невідкладно надіслав на її адресу: АДРЕСА_2 , повідомлення про відкриття спадщини та наявність заповіту на її ім`я та запропонував до 28.04.2019 звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

У вказаний строк ОСОБА_1 до Другої Запорізької нотаріальної контори не звернулась.

10 липня 2019 року позивачподала до Другої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі зверненням з позовом до суду.

Листом від 20.12.2019 №1900/02-14 державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори на усне звернення ОСОБА_1 надав роз`яснення, що вона у встановленому законом порядку не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про при прийняття спадщини. До вирішення цього спору в суді видача свідоцтва про право на спадщину неможлива.

Крім досліджених судом письмових доказів, на підтвердження доводів позову, що ОСОБА_1 дізналась про смерть спадкодавця з листа Другої Запорізької державної нотаріальної контори07.07.2019 року, вонапосилається на показання свідків.

Свідків сторони позивача ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердили пояснення позивача, що про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 дізналася з листа нотаріальної контори, якого їй передав син ОСОБА_11 . Йому передала цього листа сусідка ОСОБА_13 , яка проживає на одній вулиці. Про смерть ОСОБА_3 вони не знали, не спілкувались з ним.

Жодних інших доказів щодо вказаних обставин суду надано не було.

Ті обставини, що спадкодавець з весни 2004 року по осінь 2015 року мешкав разом з позивачкою, і що у цей період за місцем її проживання було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , яким він заповідав ОСОБА_1 все своє майно, окрім пояснень сторін, підтвердили в судовому засіданні свідки сторони відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які пояснили суду, що ОСОБА_3 і відповідач постійно проживали у їхньому спільному будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 переніс інсульт у 2001 році, після чого став погано рухатись і розмовляти. Весною 2004 року племінниця ОСОБА_3 . ОСОБА_14 забрала діда до себе в гості на місяць, а вийшло так, що він знаходився там 1,5 роки. За цей час вона забрала і продала автомобіль, який належав ОСОБА_3 , скориставшись виданою ним довіреністю. Потім сама привезла діда додому. До смерті дід жив у своєму будинку разом із сином, всім розповідав, що племінниця ОСОБА_14 забрала у нього все, картка на пенсію була в неї. Про наявність заповіту всі дізнались, коли поховали ОСОБА_3 , останній за життя про заповіт ніколи нічого не розповідав.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Як встановлено судом, згідно заповіту від 15.10.2004 спадкоємцем всього майна померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , яка не приняла спадщину, оскількипостійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і не подала у встановлений законом строк нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини.

Здійснення особою права на прийняття спадщини закон пов`язує із вчиненням нею відповідних дій протягом встановленого законом строку, у тому числі поданням відповідної заяви про прийняття спадщини.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені положення відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.12.2018 по справі № 459/295/16-ц, провадження № 61-19401св18, постанові від 11.07.2018 по справі № 381/4482/16-ц, провадження № 61-12844св18, постанові від 11.11.2020 по справі № 750/262/20, провадження № 61-14038св20, в яких Верховний Суд зазначив, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в ст.ст. 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

За правилами, встановленими ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, з огляду на доводи позовної заяви, процесуальним завданням позивача було доведення належними, допустимими та достовірними доказами того факту, що вона з поважної причини пропустила строкна прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її дядька ОСОБА_3 .

Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, що твердження ОСОБА_1 про поважність причини пропуску нею строку, встановленого для прийняття спадщини, внаслідок неповідомлення її належним чином про смерть її дядька ОСОБА_3 , є необґрунтованими. Така причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана судом поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску позивачем зазначеного строку. Втім, позивач не надала суду належних та достатніх доказів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Суд не бере до уваги посилання позивача, що строк, встановлений законом для прийняття спадщини, пропущений нею з поважної причини внаслідок не знання про наявність складеного ОСОБА_3 на її ім`я заповіту з наступних підстав.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 надала суду копію листа державного нотаріуса від 18.04.2019 року, направленого за адресою реєстрації позивачки, в якому їй повідомлялось про смерть спадкодавця і роз`яснювалось її право звернутися до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини, при цьому не надала суду беззаперечних доказів, які б узгоджувались з показаннями її свідків, які є членами її сім`ї а відтак заінтересованими особами, що вона отримала цього листа саме 07.07.2019 року.

Під час розгляду справи позивач не довела суду своє твердження про необізнаність щодо наявності заповіту, складеного 15.10.2004 року її дядьком ОСОБА_3 на її ім`я. Напроти, власноруч надала нотаріусу копію заповіту ОСОБА_3 від 15.10.2004 року, що не заперечувала під час розгляду справи.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо обставин отримання нею копії заповіту ОСОБА_3 , зокрема, що дану копію заповіту їй було надано Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області на її звернення після отримання нею повідомлення державного нотаріуса, оскільки це не доведено жодними доказами.

При цьому суд зауважує, що позивач доводить, що про відкриття спадщини вона дізналась ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого звернулась до Люцернянської сільської радиВільнянського району Запорізької області, де їй видали копію заповіту ОСОБА_3 .

Разом з тим, 09.02.2018 Люцернянська сільська рада була об`єднана з Михайлівською сільською радою Вільнянського району в Михайлівську сільську громаду, і з листа Михайлівської сільської ради від 17.12.2019 №02-01-46/2863 вбачається, що у зв`язку з об`єднанням справи Люцернянськоїї сільської ради були передані на архівне зберігання.

Ще однією підставою для такого висновку суду є те, що відповідність оригіналу наданої ОСОБА_1 копії заповіту не засвідчена у встановленому порядку установою, яка видала такий документ.

Як з`ясувалося в ході судового розгляду справи, копія заповіту ОСОБА_3 , яка була надана Михайлівською сільською радою Вільнянського району на запит державного нотаріуса Другої Запорізької держаної нотаріальної контори і яка міститься в спадковій справі, і копія заповіту, надана позивачем ОСОБА_1 , видана їй нібито в Люцернянській сільській раді Вільнянського району, виконані з різних документів, що вбачається з розташування підпису заповідача.

Такий висновок обґрунтовано підтверджується тим, що заповіт ОСОБА_15 , посвідчений секретарем виконкому Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області Яскульською Л.В. 15.10.2004, зареєстрований в реєстрі за №352, був складений і підписаний власноруч ОСОБА_3 у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишився зберігатися в матеріалах справи, а інший був виданий заповідачу.

Суду не надано доказів, що обидва примірники заповіту залишилися зберігатись в матеріалах справи сільської ради, чим могла бути обумовлена видача сільською радою копій заповіту для нотаріальної контори і для ОСОБА_1 з різних примірників заповіту.

Відтак, приймаючи до уваги вищенаведене і враховуючи, що заповіт ОСОБА_3 посвідчувався в період його перебування за місцем проживання позивачки, місцем посвідчення заповіту єсільрада за місцем тодішнього проживання позивачки, після повернення ОСОБА_3 постійно проживав вдома,за місцем свого постійного проживання та реєстрації, в документах після його смерті ніякого заповіту виявленоне було, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що ОСОБА_1 достовірно знала про складання ОСОБА_6 заповіту у 2004 році і мала доступ до примірника заповіту, виданого заповідачу.

Матеріалами спадкової справи підтверджується вжиття заходів і належне повідомлення її про відкриття спадщини нотаріусом, доказів будь-яких порушень з бокудержавного нотаріуса при веденні спадкової справи ОСОБА_6 немає.

Будь-яких поважних причин неотримання кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання позивачем не наведено і судом не встановлено.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, томуприходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.05.2021.

Суддя: Турбіна Т. Ф.