ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/633/18
Провадження № 22-ц/4820/868/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 670/633/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - ОСОБА_2 , на рішення Деражнянського районного суду від 23 березня 2021 року в складі судді Ягодіної Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, Віньковецької селищної ради Хмельницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання до вчинення дій, визнання недійсним та скасування державних актів комісії сільської ради, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просила зобов`язати ОСОБА_3 забрати самовільно встановлену металеву огорожу із її земельної ділянки; виготовити технічну документацію відповідно до законів землеустрою за участю суміжних землекористувачів та встановити межу за участю осіб, уповноважених на виготовлення технічної документації; виконати вимоги припису начальника Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі №12 від 25 липня 2018 року; забрати гноєсховище та утримання домашніх тварин на 12м. від межі земельної ділянки позивача. Крім того, просила притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог вказаного припису. Також просила стягнути із ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000 грн та матеріальну шкоду, у вигляді витрат на проїзд до суду в розмірі 86,88грн. Крім того, позивач вказуючи, що акти Нетечинецької сільської ради від 25 квітня 2018 року та 02 квітня 2019 року складені неуповноваженими комісіями, просила суд їх визнати недійсними та скасувати, а з Нетечинецької сільської ради Віньковецького району, стягнути заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що вона користується земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і належить останній на праві власності. ОСОБА_3 утримує домашніх тварин у своєму домогосподарстві і розмістила гноєсховище, при цьому захопивши частину її земельної ділянки, крім того використовує її для проведення будівельних робіт. В зв`язку з такими діями з боку відповідачки, 25 липня 2018 року начальником Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі винесено припис, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язано вчинити ряд дій з метою дотримання санітарних норм, проте, вимоги припису вона не виконує. Хоча, комісією Нетечинецької сільської ради Віньковецького району, 25 квітня 2018 року та 02 квітня 2019 року складені акти про те, що ОСОБА_3 виконала вимоги означеного припису в повному обсязі, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, посилалася позивач, що за заявою ОСОБА_3 було виготовлено технічну документацію на її земельну ділянку, яка належить останній та знаходиться за тією ж адресою, що і її земельна ділянка, проте, вона не погоджувала межі земельної ділянки, з цього приводу відсутній в матеріалах технічної документації акт встановлення та погодження меж, який мав би також бути завірений двома інженерами-землевпорядниками.

Ухвалою Держанянського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Нетечинецьку сільську раду Віньковецького району Хмельницької області.

Ухвалою Держанянського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2019 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за невиконання припису начальника Віньковецького районного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області №12 від 25 липня 2018 року щодо порушення вимог санітарного законодавства закрито.

Ухвалою Держанянського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2019 року, залучено до участі в справі в якості співвідповідача Нетечинецьку сільську раду Віньковецького району Хмельницької області.

Ухвалою Держанянського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Віньковецьку селищну раду Хмельницької області.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Довгань П.С. подали апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, оскільки судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. Так, апелянт та її представник посилаються, що факт порушення прав позивача, як землекористувача земельної ділянки було підтверджено наданими ними доказами, яким суд не надав належної правової оцінки. Крім того, судом не прийнято до уваги, норми ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відповідно до яких визначено, що майданчики для компості, дворові вбиральні сміттєзбірники необхідно розміщувати на відстані не менше 15 м від житлового будинку, літньої кухні, господарських будівель. Відповідно до санітарних норм майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходиться у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці не ближче 12 м, які рекомендуються розміщувати з обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки. Вказує апелянт, оскільки ОСОБА_3 розмістила близько від межі її земельної ділянки гноївки, ями для утримання кролів, отже такими діями, порушила принцип добросусідства та перешкоджає можливості набути у власність суміжну земельну ділянку, в тому числі виготовити на неї технічну документацію, оскільки після встановлення металевого паркану ОСОБА_3 відбулося зміщення межі між обома земельними ділянками.

Тому, ОСОБА_1 та її представник адвокат Довгань П.С. просили скасувати рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га із кадастровим номером :02:002:0048, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка є суміжною та межує з земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 використовується нею для садівництва.

22 травня 2013 року Нетечинською сільською радою Віньковецького району прийнято рішення № 6-23/2013, згідно якого ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) в розмірі 0,93 га, з яких для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

З метою встановлення (відновлення) меж присадибної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 розробила та затвердила в установленому законом порядку технічну документацію із землеустрою, на підставі якої були проведені роботи з встановлення твердих меж.

Земельній ділянці, яка передана у власність ОСОБА_3 присвоєно кадастровим номером :02:002:0048.

25 липня 2018 року начальником Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі. проведено перевірку заяви ОСОБА_1 на виконання вимог санітарного законодавства у господарстві ОСОБА_3 , що по АДРЕСА_1 .

Перевіркою встановлено, що біля сарая складається гноївка, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , яка складена впритул до межі і під час дощів та парпання курей перекидається та затікає на земельну ділянку останньої. Із слів ОСОБА_1 біля межі утримувалися кролі в земельній ямі глибиною 2м, кролі хворіли і загинули у серпні 2016 року, а яма не засипана і з неї виділяється неприємних запах.

В зв`язку з недотриманням санітарних норм все це призводить до неприємних запахів, які поширюються на земельну ділянку ОСОБА_1 , під час заливних дощів можливе витікання гноївки на земельну ділянку.

За наслідками перевірки вказаною посадою особою винесено припис №12, яким зобов`язано ОСОБА_3 на межі, де складається гноївка вирити канаву розміром 50х50х80см, залити бетоном і зробити огорожу 1,5м, а гноївку складати за 2м від межі; яму, де утримувалися кролі продезинфікувати та засипати землею до 15.08.2018 року.

За наслідками невиконання вимог означеного припису ніхто не притягувався до адміністративної відповідальності.

12 серпня 2020 року на виконання ухвали суду, комісією в складі начальника Віньковецького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, в.о. голови Нетечинецької сільської ради, депутата вказаної ради в присутності ОСОБА_1 та власника земельної ділянки ОСОБА_3 обстежено земельну ділянку останньої з метою встановлення обставин виконання вимог вказаного вище припису.

Під час обстеження встановлено, що від межі земельної ділянки ОСОБА_1 встановлено металеву огорожу висотою 1,5м і на 50 см в грунт поміщено метал. Гноївка розташовується за 2,7м від межі ОСОБА_1 . Яма, де утримувались кролі облаштована шифером, про що складено відповідний акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

В силу ч. 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у виді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Згідно зі ст. 55 вказаного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі Інструкція).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

В силу ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Такий комплекс робіт здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою, погодженою та затвердженою в установленому порядку.

З метою встановлення (відновлення) меж присадибної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 розробила та затвердила в установленому порядку технічну документацію із землеустрою, на підставі якої були проведені роботи з встановлення твердих меж, після чого безоплатно отримала у власність земельну ділянку.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що відсутні будь-які дані з приводу того, що технічна документація із землеустрою виготовлена всупереч вимогам чинного законодавства та порушує права позивача як суміжного землекористувача, в тому числі позбавляє останню можливості приватизувати земельну ділянку, що перебуває в її користуванні. В зв`язку відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_3 виготовити технічну документацію відповідно до законів землеустрою за участю суміжних землекористувачів та встановити межу за участю осіб, уповноважених на виготовлення технічної документації, про що правильно зробив висновок суд першої інстанції.

При цьому, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог про порушення своїх прав землекористувача щодо самовільно встановлення металевої огорожі відповідачем із її земельної ділянки та її демонтажу, жодних доказів суду не надала та, такі докази не були здобуті судом під час розгляду справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що відсутні будь-яких даних з приводу того, що технічна документація із землеустрою виготовлена всупереч вимогам чинного законодавства та порушує права позивача як суміжного землекористувача, в тому числі позбавляє останню можливості приватизувати земельну ділянку, що перебуває в її користуванні. В зв`язку відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_3 виготовити технічну документацію відповідно до законів землеустрою за участю суміжних землекористувачів та встановити межу за участю осіб, уповноважених на виготовлення технічної документації, про що правильно зробив висновок суд першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні даних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки судом жодним чином не спростовують, а тому їх слід відхилити.

Однак щодо вирішення судом позову в частині покладення обов`язку на ОСОБА_3 виконати вимоги припису №12 від 25.07.2018 року, суд виходить з наступного.

Зі змісту вказаного вище припису встановлено недотримання санітарних норм ОСОБА_3 , що призводить до неприємних запахів, які поширюються на земельну ділянку позивачки, а також можливого витікання гноївки на земельну ділянку останньої. В зв`язку з чим, ОСОБА_4 було зобов`язано виконати ряд дій.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог припису, ОСОБА_5 виконала наступні роботи: встановила металеву огорожу, висотою 1,5м, на 50 см в грунт розмістила метал. Гноївку розташувала за 2,7м від межі позивачки, яму, де утримувались кролі облаштувала шифером.

У ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року №44, передбачено, що відстань між житловими будинками (літніми кухнями) та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.(пункт 3.25 а*); відстань від житлового будинку та літньої кухні до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50кв.м, майданчиків для компосту, дворових вбиралень, сміттєзбірника повинна становити не менше 15м (таблиця 3.2.а); відстань від питного колодязя до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50кв.м., майданчиків для компосту, дворових вбиралень, сміттєзбірника повинна становити не менше 20м (таблиця 3.2а); відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитися у глибині двору не ближче 15м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці не ближче 12 м (пункт 3.26); дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15м від житлових будинків і 20м від джерела водопостачання (колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу ділянки (пункт 3.31).

Вказані вимоги ДБН 360-92** передбачають розміщення господарських будівель і споруд, майданчиків для компосту (компостосховищ) на певній відстані від житлових будинків (літньої кухні), вікон житлових будинків, джерел водопостачання, а не межі земельної ділянки, яке використовується для садівництва.

В той же час положеннями ч. 1 ст. 91 ЗК України на власників та землекористувачів земельних ділянок покладено обов`язок не порушувати права власників суміжних земельних ділянок.

В ст. 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Як вказано вище відповідачу ОСОБА_5 було внесено припис №12, яким зобов`язано ОСОБА_3 на межі, де складається гноївка вирити канаву розміром 50х50х80см, залити бетоном і зробити огорожу 1,5 м, а гноївку складати за 2 м від межі; яму, де утримувалися кролі продезинфікувати та засипати землею до 15 серпня 2018 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в ході розгляду справи, ОСОБА_3 частково усунула вимоги припису, однак не дезінфікувала і не засипала яму, де утримувалися кролі.

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Однак у відповідності ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В своїй позовні заяві позивач обрала спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання ОСОБА_3 виконати вимоги припису начальника Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі №12 від 25 липня 2018 року.

Однак такий спосіб захисту порушеного права землекористувача не передбачений нормами Цивільного та Земельного кодексу України, оскільки наслідки невиконання припису посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів передбачені ст. 188-5 КУпАП у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності в порядку адміністративного судочинства.

А в цивільній справі суд не може давати оцінку законності дій посадових осіб, які виносили припис та зобов`язувати інших осіб виконувати вимоги припису, так як оцінка таким діям не може даватись в цивільному судочинстві.

В той же час позивач не позбавлена можливості звернутись з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в спосіб, визначений ст. 152 ЗК України шляхом зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

За таких обставин в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 виконати вимоги припису начальника Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі №12 від 25 липня 2018 року слід відмовити з підстав обрання неналежного способу захисту порушеного права, а рішення суду в частині мотивів відмови в позові в цій частині слід змінити

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено заподіяння їй з боку відповідача ОСОБА_5 та Нетечинської сільської ради моральної та майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що факт порушення прав позивача, як землекористувача земельної ділянки було підтверджено наданими ними доказами, яким суд не надав належної правової оцінки, з посиланням на норми ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, слід відхилити, оскільки такі доводи суперечать встановленим обставинам справи.

А твердження апелянта, що оскільки після встановлення металевого паркану ОСОБА_3 відбулося зміщення межі між обома земельними ділянками, не підтверджені жодним доказом.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - ОСОБА_2 , задовольнити частково

Мотивувальну частину рішення Деражнянського районного суду від 23 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_3 виконати вимоги припису начальника Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі №12 від 25 липня 2018 року змінити, виклавши в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох