22-ц/804/1410/21
237/1261/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 237/1261/21

Номер провадження 22-ц/804/1410/21

26 травня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «К.Енерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Приходько В.А.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «К.Енерго» (надалі: АТ «К.Енерго») про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання надати відповідь на запити на отримання публічної інформації.

Позов мотивований тим, що діяльність підприємств паливно-енергетичного комплексу становить виключний суспільний інтерес та є суспільно необхідною інформацією. Зокрема такий виключний суспільний інтерес становить діяльність акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго», яка мала номер у та Публічного акціонерного товариства «Київенерго», яке мало той самий номер ЄДРПОУ. Наразі цей номер має АТ «К.Енерго», при цьому, як випливає з реєстру, кінцевим бенефінціарним власником (контролером) цієї організації є ОСОБА_2 , та це підприємство має відокремлені підрозділи, що мають реєстрацію у м. Києві. Отже, наразі АТ «К.Енерго» має ознаки підприємства приватної власності, але ПАТ «Київенерго» мало істотну державну частку статутного капіталу у власності територіальної громади м. Києва. Інформація про володіння, користування чи розпорядження державним комунальним майном має очевидний суспільний інтерес, тобто є публічною та при цьому до неї не може бути обмежений доступ, оскільки кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Позивач зазначав те, що він неодноразово звертався з запитами, в яких просив відповідача надати йому таку публічну суспільно необхідну інформацію: чи є АТ «К.Енерго» правонаступником акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305) та/або АТ «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305); який статутний капітал мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо він змінювався то вказати про щорічну суму такого капіталу); які об`єкти нерухомості (адреса, площа, характер майнового права) мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо вони змінювалися вказати про щорічні показники таких об`єктів); який валовий дохід мали енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках, зокрема у кожному відповідному півріччі цих років; який прибуток мала акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» у першому півріччі 2009 року; які суми дивідендів за акціями акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» та/або АТ «Київенерго», що належали державі сплачувалися у 2005-2015 роках, зокрема кожного року. При цьому така інформація про володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном має очевидний суспільний інтерес, тобто є публічною та при цьому відповідач має щодо такої інформації обов`язки розпорядника, встановлені ч.3 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме щодо надання такої інформації. Проте жодної відповіді від АТ «К.Енерго» ОСОБА_1 отримано не було, що порушило його права на отримання публічної інформації адже ця інформація збиралась ним у цілях задоволення саме суспільного (публічного) інтересу, оскільки він займається активною політичною діяльністю та постійно інформує громадськість про значущі події, є науковцем, експертом Кримськотатарського ресурсного центру, блогером, популярним користувачем соціальних мереж. Крім того, указом Президента України №220/2017 від 17 серпня 2017 року позивач був призначений на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнений указом від 02 грудня 2018 року. Також був призначений Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини розпорядженням КМУ №605-р від 17 червня 2015 року та був звільнений з посади Уповноваженого, тобто, є публічною особою за критеріями ЄСПЛ. Крім того, позивач посилався на те, що запитувана ним інформація має пряме відношення до реалізації його особистих гарантованих законом прав, оскільки відсутність коштів у господарського товариства ПАТ «Київенерго» в 2009-2015 роках для виплат на користь боржників, згідно правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 24 листопада 2020 року у справі 910/22855/17 впливала на відповідальність України, представлену Уповноваженим, тобто позивачем. Таким чином через схвалення Верховним Судом зазначеної постанови стало очевидним, що суд вирішив питання про права, інтереси та обов`язки позивача, як Уповноваженого у 2015 році, зокрема честь, гідність, ділову репутацію, на використання ним в подальшому ефективних механізмів правового захисту в цивільних, господарських та інших провадженнях, пов`язаних з діяльністю його як Уповноваженого.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність АТ «К.Енерго» із ненадання, зокрема й невчасного надання відповіді на його запити на отримання публічної інформації № 30/2020 від 07 грудня 2020 року та № 30/2020 від 19 лютого 2021 року; зобов`язати акціонерне товариство «К.Енерго» () надати йому у встановлений законом строк повну, вичерпну та достовірну відповідь на запити на отримання публічної інформації № 30/2020 від 07 грудня 2020 року та № 30/2020 від 19 лютого 2021 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «К.Енерго» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання надати відповідь на запити на отримання публічної інформації.

Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов хибного висновку про те, що даний спір є публічно- правовим, оскільки він не має ознак, передбачених п.2 ч.1 ст. 4 КАСУ. При цьому АТ «К.Енерго» не здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, не є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму. Відповідач є розпорядником інформації, у відповідності до вимог ч.3 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не маючи статусу учасника публічних відносин. Суд не дослідив статус відповідача, який не є державною установою, а є цілком приватною структурою. Також суд не надав належної оцінки потребі у витребуваній інформації, яка стосується позивача особисто, як Уповноваженого у 2015 році. Вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме його та відповідача процесуальний статус у справі 910/22855/17, статус відповідача, як юридичної особи приватного права, зміст та природу запитуваної інформації особисто до його прав та інтересів.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

У грудні 2020 року та ОСОБА_1 звернувся до АТ «К.Енерго» з запитом № 30/2020, в якому просив надати йому наступну публічну суспільно необхідну інформацію: чи є АТ «К.Енерго» правонаступником акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305) та/або АТ «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305); який статутний капітал мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо він змінювався то вказати про щорічну суму такого капіталу); які об`єкти нерухомості (адреса, площа, характер майнового права) мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо вони змінювалися вказати про щорічні показники таких об`єктів); який валовий дохід мали енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках, зокрема у кожному відповідному півріччі цих років; який прибуток мала акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» у першому півріччі 2009 року; які суми дивідендів за акціями акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» та/або АТ «Київенерго», що належали державі сплачувалися у 2005-2015 роках, зокрема кожного року (а.с.66)

У лютому 2021 року позивач повторно звернувся з аналогічним запитом № 30/2020 до АТ «К.Енерго» (а.с.68).

Звертаючись до суду з позовом до АТ «К.Енерго» про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання надати відповідь на запити на отримання публічної інформації, позивач посилався на те, що відповіді на свої запити до відповідача, він не отримав (а.с 2-6).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України «Про доступ до публічної інформації» (надалі: Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (стаття 1 Закону № 2939-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно із частиною другою цієї ж статті визначено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 10 Закону № 2939-VI).

За частинами першою - третьою статті 23 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з вимогами отримати публічну інформацію від її розпорядника. Розпорядником запитуваної інформації позивач назвав АТ «К.Енерго». З погляду профільного закону, який регулює відносини доступу до публічної інформації, у розумінні статті 13 Закону № 2939-VI відповідачем визнаються, зокрема, особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, а також розпорядники інформації, зобов`язані оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

У запитах запитувач просив надати йому наступну інформацію: чи є АТ «К.Енерго» правонаступником акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305) та/або АТ «Київенерго» (ЄДРПОУ-00131305); який статутний капітал мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо він змінювався то вказати про щорічну суму такого капіталу); які об`єкти нерухомості (адреса, площа, характер майнового права) мали відповідно акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках (якщо вони змінювалися вказати про щорічні показники таких об`єктів); який валовий дохід мали енергопостачальна компанія «Київенерго» та/або АТ «Київенерго» у 2008-2015 роках, зокрема у кожному відповідному півріччі цих років; який прибуток мала акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» у першому півріччі 2009 року; які суми дивідендів за акціями акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» та/або АТ «Київенерго», що належали державі сплачувалися у 2005-2015 роках, зокрема кожного року.

Отже, запитувана інформація має ознаки публічної, нею володіє саме відповідач, який за профільним законом як суб`єкт господарювання може бути відповідачем у справах про оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 520/12042/18 (провадження № 11-959апп19)

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 23 Закону № 2939-VI на сформовані ОСОБА_1 позовні вимоги поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має статусу учасника публічних відносин, а також державною установою, а є приватною структурою, не є слушними, оскільки згідно із частиною другою статті 13 Закону № 2939-VI, до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Інші аргументи скарги позивача апеляційним судом відхиляються, оскільки вони не впливають на правильні висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, відмова у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , на підставі п.1.ч.1.ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищезазначених обставин оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Суддя: