Справа № 699/662/20
Номер провадження № 2/699/122/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсним договір надання фінансового кредиту від 02.11.2017 року №771321.

Позов мотивований тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема:

- порушені вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у п.13.9.7, 13.9.4 договору вона начебто підтверджує, що вся необхідна інформація надана їй Кредитодавцем з дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Проте їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про її ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вона не була ознайомлена з умовами кредитування та всіма ризиками. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Відповідачем порушено п.2 ч.2 ст.19 «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, вона не мала часу ознайомитися з умовами кредитування та можливості, оскільки текст дуже дрібний;

- відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що загальна сума процентів становить 1680 грн, річна відсоткова ставка складає 584%. Згідно п.3.2 Договору у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого цим Договором, з четвертого дня прострочення кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, за яким відсоткова ставка збільшується до 3 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня прострочення. Тому при затримці повернення кредиту річна ставка становить 1095% річних, відповідно сума компенсації становить більше 100% та є несправедливою умовою.

-наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки її персональних даних, які можуть бути передані третім особам, позбавлено можливості відізвати згоду на обробку персональних даних.

З огляду на вищезазначене, позивач просила визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту від 02.11.2017 року №771321.

Представником товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» подано відзив на позов, у задоволенні якого просили відмовити (а.с.25-27).

Ухвалою суду від 15.01.2021 року замінено первісного відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» належним відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.87-88).

Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подано відзив на позов, у задоволенні якого просили відмовити (а.с.102-105). Зазначили, що кредитним договором, що укладений з позивачем чітко передбачено предмет договору: відповідно до п. 3.1. кредитного договору, товариство зобов`язується надати кредит клієнту, на строк визначений п.4.2. Договору, у сумі визначеній п.3.1. договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти. Згідно п.4.2. кредитного договору, кредит було надано строком на 30 днів, дата повернення кредиту 02.12.2017 р.

ТзОВ «СОС КРЕДИТ» свої зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п 3.1. кредитного договору кредитні кошти, в свою чергу клієнт свої зобов`язання перед товариством не виконав.

Відповідно до п. 7.3.6. кредитного договору, ТзОВ «СОС КРЕДИТ» має право передати/переуступити/відступити свої права/права вимоги за цим договором іншій особі у будь-який час без згоди/попередньої згоди клієнта на це.

Тому, керуючись чинним законодавством та виходячи з умов кредитного договору 28.02.2018 року між ТзОВ «СОС КРЕДИТ» та відповідачем, було укладено Договір факторингу №28/02/18-ФС, відповідно до якого відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «СОС КРЕДИТ» в тому числі і до позивача за кредитним договором №771321 від 02.11.2017 року.

Позивач наполягає, що кредитор не надав їй можливості ознайомитися з умовами кредитного договору, і вона підписала його, сподіваючись на добросовісність та професійність працівників кредитора, однак як вбачається з умов договору, вона була зобов`язана ознайомитися з умовами договору перед тим, як його підписати. Більш того, позивачем не надано ніяких належних доказів, які б підтверджували факт порушення її права на ознайомлення з текстом договору.

Також позивач зазначає, що їй не було надано ніякого окремого документу, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Проте до позовної заяви позивач додає копію кредитного договору, в якому містяться всі вказані дані, в тому числі Графік процентів за кожен день користування Кредитом та Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №771321 від 02.11.2017 року Графік погашення боргу, що підтверджує належне ознайомлення позивача з умовами кредитування.

Також позивач зазначає, що не мала фізичної можливості прочитати умови кредитного договору, оскільки шрифт тексту був дуже дрібний.

Відповідно до Заяви-приєднання до Договору (оферти) про надання фінансового кредиту №771321 від 02.11.2017 року Клієнт засвідчує своє ознайомлення з Договором, Правилами, Паспортом Кредиту, Згодою на обробку персональних даних та іншими нормативними документами та правовими актами, що регулюють порядок надання Послуг Товариством; повне розуміння змісту Договору та інших документів що регулюють діяльність Товариства, значень термінів і всіх його умов; повну та беззаперечну згоду з умовами Договору, Правилами, Паспорту Кредиту та іншими документами та нормативно правовими актами, що регулюють діяльність Товариства та зобов`язується виконувати його умови в повному обсязі.

До своєї позовної заяви Позивач додала копію Кредитного договору, з якого вбачається, що текст договору викладено чітким та читабельним шрифтом. Більше того, на підтвердження обставин щодо фізичної неможливості прочитати зміст договору, позивачкою ніяких належних доказів не надано.

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, у разі прострочення строку повернення Кредиту, з четвертого дня прострочення Кредит визначається кредитом з підвищеним ризиком, за яким відсоткова ставка збільшується до 3% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня прострочення. Відповідно до п. 9.2. Кредитного договору, Клієнт не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язань із повернення Кредиту та сплати передбачених цим Договором процентів за Кредитом.

Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що п.3.2. Кредитного договору є несправедливим. Тим не менш, відповідно до п. 13.9.2. Договору, укладаючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що не вважає умови цього Договору несправедливими або невигідними для себе.

Позивач вказує на те, що оскільки п. 13.8.7 Кредитного договору встановлює безстроковість обробки та зберігання персональних даних, це є порушенням її права на відзив згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до ч. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних та відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відповідно до п. 13.8.7 Кредитного договору, зберігання Персональних даних Клієнта може здійснюватися Товариством без обмеження строку. Тим не менш, із положень Договору не можна зробити висновок, що Клієнта позбавлено права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, оскільки текст Договору не має таких положень. Таким чином, твердження Позивача про те, що п. 13.8.7 Договору є порушенням закону є хибним. Також, Позивач не надає доказів того, що вона намагалася подати такий відзив до ТзОВ «СОС КРЕДИТ» або що їй у цьому було відмовлено.

16.04.2021 року по справі проведено підготовче засідання (а.с.127-128).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити.

В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно поданого відзиву у задоволенні позову просили відмовити.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Судом встановлено, що 02 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 771321 (далі Договір) ( а.с. 8-13).

Відповідно до п. 1.1 Договору, ТОВ «СОС КРЕДИТ», яке є фінансовою установою на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 144 від 20 серпня 2015 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має Ліцензію на право здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у відповідності до статті 641 ЦК України шляхом розміщення цього документу «Договір про надання фінансового кредиту № 771321 від 02.11.2017 року» в Системі на веб-сайті soscredit.ua направляє (робить) пропозицію укласти договір (оферту) згідно із статтею 634 ЦК України, статей 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 1.2 Договору пропозиція набирає чинності з 02.11.2017 року та її чинність зазначається в Правилах про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

В пункті 1.3 Договору зазначено, що особою, якій адресована пропозиція, є ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Перед приєднанням до Договору клієнт зобов`язаний ознайомитися з умовами Договору та Правилами, та Паспортом кредиту. Якщо клієнт не згодний з умовами Договору, Правилами, Паспортом та/або вважає умови Договору, правил, Паспорту такими, що є явно обтяжливими для клієнта, клієнт не має права вчиняти дії, спрямовані на укладення та виконання Договору (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 1.6 Договору після приєднання клієнта до Договору всі умови Договору є обов`язковими для Товариства і клієнта. Клієнт приєднується до запропонованого Договору в цілому. Клієнт не може запропонувати свої умови Договору.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством відповіді про прийняття (акцепту) пропозиції в порядку, визначеному п. 1.8 Договору.

Згідно з п. 1.8 Договору відповідь клієнта про прийняття (акцепт) пропозиції надається шляхом надсилання електронного повідомлення Товариству, підписаного у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому одноразовий ідентифікатор передається Товариством як суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти Договір, Клієнту (іншій стороні електронного правочину) у текстовому повідомленні особам рухомого (мобільного) зв`язку на зазначений (на момент направлення пропозиції) клієнтом у своєму особистому кабінеті/ у системі номер мобільного телефону (телефонний номер мобільного (рухомого) зв`язку), та додається (приєднується) до електронного повідомлення від клієнта як особи, яка прийняла пропозицію.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що за цим Договором Товариство зобов`язується надати кредит клієнту у розмірі 3500 гривень, з оплатою по спадній процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку в п. 3.1.1, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти.

За змістом п.3.2 Договору у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого цим Договором, з четвертого дня прострочення Кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, за яким відсоткова ставка збільшується до 3 % від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня прострочення.

Видача (надання) Товариством кредиту клієнту за цим Договором провадиться протягом одного операційного дня з моменту укладення цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у платіжному фреймі, та, яка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 4.2 Договору клієнт зобов`язується повністю повернути кредит до 02.12.2017 року шляхом зарахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 14 цього Договору, або у разі зміни банківських реквізитів Товариства, про що Товариство повідомляє у порядку, передбаченому пунктами 13.10, 13.12 цього Договору, - шляхом зарахування за новими банківськими реквізитами Товариства. Для зручності клієнта, Товариство має право розміщувати на веб-сайті/у системі інформацію про способи повернення кредиту та здійснення інших платежів за цим Договором.

28.02.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, згідно якого до останніх перейшло право вимоги за кредитним договором від 02.11.2017 року №771321 (а.с.116-120).

Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-III (в ред.на час укладення договору) фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Позивач посилається на те, що відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", а також Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту.

Проте станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, а тому вказане твердження зі сторони позивача є безпідставним.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору №771321 від 02.11.2017 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заява -приєднання, паспорт кредиту та підписання договору за допомогою електронного підпису.

Як зазначено у п.13.9.4 Договору, укладаючи цей договір, клієнт підтверджує, що йому надана інформація, зазначена в частині другій ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації.

Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору позивач погодила всі його істотні умови кредитного договору, як то предмет (п. 3.1), проценти за користування кредитом (п. 3.1.1) та строк повернення (п. 4.2). Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище, має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір про надання фінансового кредиту відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі.

А тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору. Відповідно, так само суд оцінює і твердження позивача про те, що така діяльність відповідача є підприємницькою практикою, яка вводить в оману, які обґрунтовуються тими ж посиланнями, які нічим не підтверджені.

Адже згідно абз. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Однак позивач ОСОБА_1 не надала доказів введення в оману, адже підписала кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору.

Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування відсотків, оскільки сума компенсації становить більше 50%, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2, п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно п.3.1. відсотки нараховуються по спадній процентній ставці, розмір якої визначений графіком.

За змістом п.3.2 Договору у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого цим Договором, з четвертого дня прострочення Кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, за яким відсоткова ставка збільшується до 3 % від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня прострочення.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За тридцять днів користування кредитом, із застосуванням передбаченої договором відсоткової ставки, сукупний обсяг кредитування становив 4680,00 гривень (3000 грн -тіло кредиту, 1680 грн - відсотки), про що позичальнику було доведено до відома шляхом зазначення даної суми в графіку.

Прогнозувати можливе порушення ОСОБА_1 умов договору та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами, ніж визначено договором, у ТОВ «СОС КРЕДИТ» не було підстав.

Тому суд критично оцінює посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у пункті 3.1. та 3.2. оскаржуваного Договору, оскільки вказаними пунктами визначено розмір процентів згідно строку кредитування і лише при простроченні строку повернення кредиту з четвертого дня прострочення кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, за яким відсоткова ставка збільшується до 3 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня прострочення.

Доводи позивача про те, що умови кредитного договору є несправедливими, так як річна відсоткова ставка згідно графіку процентів становить 584 %, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, з оплатою по спадній процентній ставці та була їй відома в момент укладення договору, в той час як обраховувати та застосовувати річну ставку у кредитора не було підстав, виходячи з незначного строку кредитування.

Крім цього, проценти є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім цього, позивач посилається на те, що п. 13.8.7 кредитного договору є незаконними та суперечать абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки її персональних даних, які можуть бути передані третім особам, позбавлено можливості відізвати згоду на обробку персональних даних.

Пунктом 13.8.7 Договору визначено, що укладаючи цей Договір, клієнт надає свою згоду на обробку Товариством всіх персональних даних клієнта, що включає в себе вчинення будь-яких дій та/або сукупності дій, що пов`язані зі збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням персональних даних клієнта, в тому числі передачу персональних даних будь-яким третім особам (зокрема, але не виключно особам, що є нерезидентами та/або знаходяться за межами території України) відповідно до мети обробки персональних даних клієнта, а саме - забезпечення реалізації визначеної у Статуті Товариства господарської діяльності; збір, надання, використання та поширення будь-яким чином інформації, що вказана в цьому пункті, через Бюро, та розкриття інформації щодо клієнта, яка містить конфіденційну інформацію. При цьому зберігання персональних даних клієнта може здійснюватись Товариством без обмеження строку. Крім того, згода клієнта на обробку персональних даних клієнта, що надана клієнтом відповідно до цього пункту, не вимагає від Товариства повідомляти клієнта про передачу персональних даних клієнта третій особі.

У заяві-приєднання до договору про надання фінансового кредиту №771321 від 02.11.2017 року зазначено, що клієнт дає згоду товариству на обробку персональних даних клієнта.

Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (в редакції на час укладення спірного договору) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Частиною 1-3 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Підставами для обробки персональних даних є, в тому числі, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних відповідно до ст.11 Закону України «Про захист персональних даних».

В п.11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» закріплено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Проте, ОСОБА_1 не надала доказів, що вона зверталася із заявою до відповідача про відкликання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 року, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.

Таким чином, зважаючи на підписання позивачем кредитного договору, вона надала свою згоду на обробку її персональних даних, повідомлена про мету їх обробки, і мала право на відкликання згоди лише стосовно майбутньої обробки персональних даних.

Тому відповідачем не порушені норми Закону України «Про захист персональних даних».

Враховуючи вище викладене, а саме, що Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №771321 від 02.11.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 є короткостроковим, на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII, в судовому засіданні не підтверджено порушення вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», станом на момент укладення договору ст.11 Закону "Про захист прав споживачів" не містила частини другої, що унеможливлює її порушення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду.

Враховуючи вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.06.2021 року.

Суддя Свитка С.Л.