Справа №:755/8450/21
Провадження №: 2/755/4484/21
УХВАЛА

"14" червня 2021 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з клопотанням про визначення підсудності позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року підсудність позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу визначено Дніпровському районному суду міста Києва.

20 травня 2021 року до Дніпровського районного суду міста Києва з Київського апеляційного суду надійшли матеріали позовної заяви. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору, встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали, шляхом сплати судового збору та подання суду відповідних документів.

В даній ухвалі судом визначено суму судового збору, яка підлягає сплаті, а саме: 908 грн, та зазначено реквізити Дніпровського районного суду міста Києві.

09 червня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 подав до суду квитанцію про сплату судового збору на суму 217 грн, в заяві про усунення недоліків зазначив, що квитанцію про сплату судового збору на суму 691 грн ним долучено до матеріалів справи.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач вказані в ухвалі недоліки не усунув, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до Київського апеляційного суду з даним позовом сплатив судовий збір в розмірі 691,00 грн на реквізити Київського апеляційного суду, про що свідчить квитанція від 22 квітня 2021 року № ПН1999776.

Судом не встановлено та ОСОБА_1 не зазначено, з яких підстав позивачем сплачувався судовий збір за реквізитами Київського апеляційного суду, виписки про зарахування даних коштів до Казначейства України Київським апеляційним судом до матеріалів справи не долучено, а тому немає підстав вважати, що вказана сума сплачувалась за розгляд конкретної справи.

Крім того, суд, який розглядає кожну конкретну справу наділений повноваженнями перевіряти сплату судового збору при подачі конкретного позову до суду, перевіряє надходження відповідних коштів на рахунок суду та зарахування їх Казначейством України. З цією метою, позивачу в ухвалі про залишення позову без руху від 25 травня 2021 року зазначалися реквізити для сплати судового збору та сума (908 грн), яка підлягає сплаті за розгляд даної справи Дніпровським районним судом міста Києва.

Таким чином, позивач не усунув недоліки, вказані в ухвалі про залишення позову без руху, що є підставою для повернення позову.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людиним виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - вважати такою, що не подана, та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова