ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
провадження № 22-з/818/176/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2020 року позов ТОВ "Порше Мобіліті" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» три проценти річних та інфляційні витрати за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року в загальному розмірі 99806,34 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2020 року залишено без змін.

13 квітня 2021 року Чередніченко М.М., який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» подав заяву, в якій просить поновити строк на подання доказів та ухвалити додаткове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10800,00 грн посилаючись на те, що станом на дату подання даної заяви копії постанови Харківського апеляційного суду від 30.03.2021 ТОВ не отримано, про результати розгляду справи позивач дізнався 05.04.2021 року.

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила відмовити в прийнятті заяви про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що представник позивача апеляційну скаргу не подавав, жодних витрат не поніс, в судові засідання не приїздив. Крім того, судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано було зазначено щодо відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2021 року Харківським апеляційним судом ухвалена постанова. Доказів отримання позивачем копії постанови Харківського апеляційного суду від 30.03.2021 року матеріали справи не містять.

Таким чином, строк для подання доказів підлягає поновленню.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.08.2021 року Чередніченко М.М., який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив стягнути судові витрати на правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Так, матеріали справи містять заявку на надання юридичних послуг № 48 від 03.06.2019 року до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018. Відповідно до п.1а заявки на надання послуг № 48 Адвокатське Об`єднання « КПД КОНСАЛТІНГ» зобов`язується надати ТОВ «Порше Мобіліті» наступні послуги: забезпечити належне представництво інтересів заявника у відповідних судах, в тому числі апеляційної та касаційної інстанцій по справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008951 від 12.09.2013 року. Відповідно до п. 4.1. Заявки на надання послуг № 48 за представництво інтересів Замовника в суді апеляційної інстанції, Замовник сплачує 9000 грн, крім того ПДВ 1800 грн, а всього 10800 грн ПДВ (а.с. 104-106).

10.04.2021 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Порше Мобіліті» - Чередніченко М.М. надано Акт про надані послуги до заявки на надання юридичних послуг № 48 від 03.06.2019 року до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року, рахунок на оплату № 18410_48_2 від 12 січня 2021 у розмірі 10800,00 грн та платіжне доручення № 51002956 від 28.01.2021 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обовязок доведення їх неспівмірності.

ОСОБА_1 подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення в якій посилається на відсутність в матеріалах справи детального опису наданих адвокатським об`єднанням послуг та не співмірність заявленого ТОВ розміру витрат на правничу допомогу з обсягом послуг наданих адвокатським об`єднанням в апеляційному суді, тому судова колегія вважає за можливе врахувати зазначені заперечення та зменшити розмір витрат на правничу допомогу з наступних підстав.

За змістом заявки про надання юридичних послуг до договору від 03.06.2019 року адвокатське об`єднання зобов`язується забезпечити належне представництво ТОВ у відповідних судах у дійсній цивільній справі та комплексний супровід виконавчого провадження. За результатами наданих послуг виконавець надає замовнику проекти позовних заяв та розрахунків заборгованості. Судові рішення у справі, заяви про відкриття виконавчого провадження, постанови державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційному суді справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у справі ( а.с. 194), ТОВ « Переше Мобіліті» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, свої заперечення виклав у відзиві на апеляційну скаргу, що складається з 10 аркушів ( а.с. 203 213).

Чередніченко М.М., який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» в передбаченому ЦПК порядку детального опису робіт наданих адвокатським об`єднанням під час розгляду дійсної справи в апеляційному суді не надав.

Враховуючи характер спору ,складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи судова колегія вважає що заявлений ТОВ розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Тому заява ТОВ про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково та з ОСОБА_1 на корить заявника належить стягнути 3000 грн витрат на правову допомогу пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у праві № 755/9215/15-ц ( провадження № 14-382цс19) та інших.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 270, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити Чередніченко Максиму Миколайовичу, який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» строк для подання доказів.

Заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті», про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу у розмірі 3 (три тисячі ) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - О.В.Маміна

О.М.Хорошевський