КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7227/2021
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 369/4557/15-ц

04 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Нікушина В.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення,-

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 травня 2021 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвокат Кувшинчікова Аліна Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2021 року апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни на заочне рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Нікушина В.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення залишено без руху для подання на адресу Київського апеляційного суду обґрунтування вимог про поновлення, визначеного в статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення), десятиденного строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року.

31 травня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 07 травня 2021 року, від представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни надійшла заява про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року, в якій вона зазначає, що про заочне рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року ОСОБА_1 стало відомо лише 16 квітня 2021 року, коли її протиправно було виселено із житлового будинку. 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до адвоката ОСОБА_4 , яка через Єдиний реєстр судових рішень отримала копію оскаржуваного рішення. Зазначає, що апеляційна скарга була подана 06 травня 2021 року, тобто на восьмий день з дня отримання копії оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши подану апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни на заочне рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 рокунеобхідно відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Строки на апеляційне оскарження судового рішення визначені у статті 354 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Судове рішення, яке є об`єктом оскарження, ухвалено судом 10 липня 2015 року, тобто, до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року(15 грудня 2017 року), яким внесені зміни до Цивільного процесуального Кодексу України.

Пунктом 13 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, заочне рішенняКиєво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року підлягає оскарженню у порядку та строки, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвокат Кувшинчікова Аліна Сергіївна зазначає, що 28 квітня 2021 року через Єдиний реєстр судових рішень адвокат отримала копію оскаржуваного рішення, проте в апеляційній скарзі представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни зазначала, що в листопаді 2020 року ОСОБА_1 від свого чоловіка ОСОБА_2 дізналась, що в рамках примусового виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні № 62569061 на електронних торгах, що відбулись 18.11.2019 року, було реалізовано нерухоме майно- предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, в листопаді 2020 року особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 вже знала про існування виконавчого провадження № 62569061, про реалізацію будинку АДРЕСА_1 на електронних торгах, а тому мала змогу звернутися до суду для ознайомлення зі справою, проте не зробила цього.

Також в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікова Аліна Сергіївна зазначає, що 16 квітня 2021 року коли її протиправно було виселено із житлового будинку, ОСОБА_1 дізналась про оскаржуване рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року, проте апеляційну скаргу на вказане рішення було подано 06 травня 2021 року, тобто через 20 днів з моменту коли вона дізналась про рішення, а не у 10 денний строк, як визначено ст. 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення). Поважних причин пропуску вказаного строку не зазначила та доказів не надала.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївниподана з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року та наведені апелянтом причини пропуску строку не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової Аліни Сергіївни на заочне рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Нікушина В.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: