Справа № 303/39/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 303/39/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2021 року, повний текст якого складено 24 лютого 2021 року, головуюча суддя Гутій О.В., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк») заявою від 18.11.2020, що надійшла до Мукачівського міськрайонного суду 05.01.2021, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

07.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня заяви отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 25000,00 грн. Сторони за правилами договору приєднання уклали кредитний договір, умови якого зафіксовані в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору і з якими відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві. Сторони уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відносини між банком і клієнтом можуть регулюватися як шляхом підписання окремих документів, так і шляхом обміну інформацією іншими засобами (через веб-сайт банку www.privatbank.ua, sms-повідомлення). Підписання цих Умов і Правил позичальником не вимагається.

Відповідач отримав кредитні кошти, користувався картковим рахунком, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник повинен був здійснювати шляхом щомісячних платежів у розмірі не менше визначеного відповідно до п. 1.1.1.60. договору мінімального обов`язкового платежу.

Позичальник зобов`язаний був сплачувати відсотки за користування кредитом з розрахунку 365/365 календарних днів на рік за ставками, що були зазначені в Тарифах, які діяли на дату їх нарахування та були викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, а в разі порушення зобов`язань повинен був сплатити пеню в розмірі, розрахованому відповідно до Тарифів, які діяли на дату їх нарахування (п.п. 2.1.1.12.6., 2.1.1.12.6.1. договору).

Відповідно до п. 2.1.1.2.12. договору, з 01.03.2019 в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold».

У силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п. 2.1.1.12.10. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором, включно з підвищеними процентами та неустойкою.

Пунктом 2.1.1.2.1. договору передбачено, що він діє на протязі 5 років з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 12.11.2020 склав 18000,00 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку достроково вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07.03.2017 у розмірі 18000,00 грн та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.02.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, доказів погодження сторонами істотних умов договору, зокрема, щодо суми кредиту, строку кредитування, відсотків за кредитом по суті в справі немає, дійсні умови, на яких надавалися кошти, встановити фактично неможливо.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до такого.

Сторони в належній, погодженій між ними формі уклали за правилами договору приєднання кредитний договір, що відповідає вимогам закону. Відповідач підписав анкету-заяву, погодився з умовами договору, отримав і активував кредитну картку, отримав кредитні кошти та користувався ними, частково виконував свої зобов`язання за договором і спричинив борг, який підлягає сплаті.

Банк відповідно до п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг вправі був змінювати кредитний ліміт, а підписанням договору відповідач погодився з цим.

Свої зобов`язання за договором відповідач порушив, а суд без належних для того підстав звільнив його від обов`язку сплатити заборгованість.

Суд не перевірив розрахунку боргу, тоді як позивач надав необхідні документи, зокрема, банківську виписку, яка є первинним документом та містить дані про рух коштів за договором.

Не були враховані й правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах № 153/1334/16-ц і № 200/5647/18, згідно з якими суду належало перевірити та врахувати рух коштів за кредитним договором, сплату позичальником коштів за ним, виконання позичальником договору, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.

За відсутності з боку відповідача доказів на заперечення доводів позову для позивача був судом першої інстанції встановлений надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, чим було порушене право позивача на справедливий суд. На такі обставини вказував Європейський суд з прав людини у справах «Хамідов проти Росії» (заява № 72110/01), «Дюльдін та Кислов проти Росії» (заява № 25968/02). Суд необґрунтовано надав перевагу в спорі відповідачеві.

Позивач просить рішення суду скасувати та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів і споживче кредитування в редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

07.03.2017 ОСОБА_1 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11).

Анкета-заява містить ідентифікуючі дані щодо ОСОБА_1 , у цій заяві відсутня будь-яка інформація про умови кредитування, а також міститься текст такого змісту: «Я згоден (-на) з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між мною і банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) з договором про надання банківських послуг до його укладання і згоден (-на) з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден (-на) отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. … Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту мені роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування мною отриманий.».

Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачем 07.03.2017.

На обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду текст із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить даних про час формування та затвердження цих Умов і Правил, будь-яких вихідних реквізитів (а.с. 12-62). Цими Умовами і Правилами встановлено, зокрема, що:

банк публічно пропонує необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг (далі Умови та Правила та/або Договір) (Преамбула Умов і Правил);

кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.54.);

щомісячний платіж сума коштів у розмірі, визначеному у заяві на акцептування умов, розміщених у цьому документі, яку позичальник виплачує банку щомісяця з метою погашення заборгованості (п. 1.1.1.34.);

мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки; … залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток (п. 1.1.1.60.);

Тарифи розмір винагороди за послуги банку; є невід`ємною частиною договору; перелік може змінюватися і доповнюватися, про що клієнт повідомляється відповідно до цих умов (п. 1.1.1.108.);

сервіс «Оплата частинами» сервіс з організації обслуговування та проведення розрахунків за операціями , здійсненими з використанням платіжних карток, на які поширюється сервіс «Оплата частинами», з яких власник картки доручає банку оплатити вартість товару підприємству в розмірі, зазначеному у квитанції, надрукованій на POS-терміналі під час авторизації сервісу «Оплата частинами» (п. 1.1.1.93.);

клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта… у межах сум, що підлягають сплаті банку з договором, у разі настання термінів платежів, у тому числі, мінімального обов`язкового платежу, якщо такий вказаний в Заяві і Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), а також списувати кошти з картрахунку у разі настання термінів платежів за іншими договорами у розмірах визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку; … списання коштів з будь-якого рахунка клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером (п.п. 1.1.3.1.6., 2.1.1.12.9);

клієнт зобов`язаний:

погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші плати на умовах, передбачених договором відповідно до Тарифів банку (п.п. 1.1.2.1.7., 1.1.7.13., 2.1.1.5.5.);

погашення кредиту поповнення картрахунку клієнтом в розмірі мінімального обов`язкового платежу … (п. 2.1.1.12.3.);

банк має право у разі порушення власником … умов договору та/або у разі виникнення овердрафту … вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частці … у разі невиконання власником … своїх боргових та інших зобов`язань за договором (п.п. 1.1.3.2.3., 2.1.1.12.10., 2.1.1.4.2.);

зобов`язання банку з надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного картрахунку в рахунок кредитного ліміту (п. 2.1.1.3.4.);

… право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (п. 1.1.3.2.4.);

клієнт несе відповідальність перед банком за збиток і витрати, понесені банком внаслідок порушення клієнтом умов чи положень договору або законодавчих чи нормативних актів (п. 1.1.5.15.);

при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у відповідності до встановлених Тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (п.п. 1.1.5.20., 2.1.1.7.6.);

якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту у термін, встановлений графіком …, відсотків і винагороди, заборгованість … вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості; у разі непогашення зазначеного простроченого зобов`язання протягом 30 календарних днів усі платежі, що сплачуються після зазначеної дати, є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту; у період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються (п. 1.1.5.21.);

у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, при цьому, відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує (п. 2.1.1.12.2.2.);

умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а також Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт; банк випускає клієнту картку на підставі Заяви, належним чином оформленої та підписаної клієнтом (п. 2.1.1.1.);

для надання послуг банк видає клієнту карту, її тип визначено в договорі, частиною якого є Анкета-заява …; датою укладання договору є дата отримання карти, зазначена в заяві; договір укладається терміном на чотири роки; якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору він продовжується на такий же термін (п. 2.1.1.2.1.);

кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь який момент може змінити (зменшити, збільшити або анулювати)кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3);

підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4.);

банк має право:

у разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості … протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91-го дня з моменту порушення зобов`язань … і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків … в повному обсязі; … згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив у 91-й день з моменту настання порушення зобов`язань клієнта з погашення заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.4.6.);

за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту;

в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування;

сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку по списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання);

в разі, якщо на дату нарахування відсотків згідно цих Умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування відсотків;

згідно ст. 212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою ніж 90 днів починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою (п. 2.1.1.12.2.);

у разі невиконання або неналежного виконання … зобов`язання зі сплати відсотків … в розмірі, зазначеному в Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) та Тарифах позичальник сплачує банку штрафі в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків …; сплата штрафу здійснюється … за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом (п. 2.1.1.12.7.4.);

процентна ставка за кредитом на місяць, наступний за звітним, вказується банком у щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць (п. 2.1.1.12.11.);

за користування кредитом, наданим держателю, держатель сплачує банку фіксовану процентну ставку в розмірі, визначеному в Тарифах (п. 2.1.1.12.18.);

на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6.);

у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування (п. 2.1.1.12.2.1.);

у разі виникнення прострочених зобов`язань … на суму від 100,00 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених Тарифів (п. 2.1.1.12.6.1.);

у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця … клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредиту в пільговий період рівну діючій базовій місячній процентній ставці від боргових зобов`язань на момент списання; пеня … утримується в момент переходу в звичайний період кредитування … (п. 2.1.1.12.7.2.);

договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (п. 1.1.7.11.);

термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31.);

у разі суперечності умов договору, що укладається банком із клієнтом до Умов і Правил надання банківських послуг пріоритет мають умови договору (п. 1.1.7.32.);

цей договір діє без обмеження строку (п. 1.1.7.42.);

… дія договору припиняється у момент закриття останнього рахунку … клієнта, … а також при закінченні використання послуг банку; … за наявності … непогашеної заборгованості перед банком … дія договору припиняється після повного погашення такої заборгованості (п. 1.1.7.43.).

До вказаного витягу з Умов і Правил банк додав дані про актуалізацію окремих положень Умов і Правил станом на 03.01.2017 і на 19.01.2017 (а.с. 63, 64).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 07.03.2017, де визначив борг відповідача станом на 12.11.2020 у розмірі 18000,00 грн за простроченим тілом кредиту (а.с. 5-8). Розрахунок заборгованості розпочинається з 07.03.2017, коли іншими документами фіксується встановлення кредитного ліміту в розмірі 15000,00 грн.

Суду першої інстанції позивач також надав:

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи (які не належними в розумінні ст.ст. 77-80, 95 ЦПК України доказами щодо відповідних обставин) про те, що:

між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким 07.03.2017 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії «09/18», 13.11.2018 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_2 з терміном дії «10/22» (а.с. 10);

за кредитним договором без дати і номера мали місце:

старт карткового рахунку: 07.03.2017 (картка № НОМЕР_1 );

встановлення/зміна кредитного ліміту: 07.03.2017 0,00 грн, 15000,00 грн, 24.05.2017 17000,00 грн, 06.09.201 22000,00 грн, 19.10.2017 25000,00 грн, 04.12.2018 0,00 грн (а.с. 9);

банківську виписку за договором без номера і дати з даними за період з 07.03.2017 по 29.10.2020 фактичний оборот коштів зафіксований: за карткою № НОМЕР_1 з 07.03.2017 по 01.10.2020; за карткою № НОМЕР_2 з 13.11.2018 по 29.10.2020 (а.с. 73-75).

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки позивачем не надавалися. В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну картку, її реквізити, тоді як відповідні вимоги випливають з Умов і Правил. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами, днем видачі та строком її дії банк і в позовній заяві.

Отже, у справі немає належних доказів видачі банком ОСОБА_2 кредитної картки в день, який позивач вважає датою укладення кредитного договору. Ключові дані та докази стосовно обставин, що пов`язуються з укладенням кредитного договору та власне виникненням і здійсненням з відповідного часу цивільних прав і обов`язків, які мають випливати з такого факту, у справі відсутні.

Як випливає із зафіксованих у розрахунку заборгованості та в банківській виписці даних, позивач визначив борг за кредитом шляхом включення до тіла кредиту:

витрат, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів,

відсотків, що нараховувалися на суму кредиту,

пені, яка нараховувалася з квітня 2018 по липень 2019 року.

При цьому:

нараховані відсотки, що відображалися в колонці розрахунку «Відсотки погашені за рахунок кредита», а також пеня, яка нараховувалася в період з квітня 2018 по липень 2019 року, послідовно додавалися до суми кредиту і на суму кредиту, що визначалася і збільшувалася в такий спосіб, так само послідовно нараховувалися відсотки в кожному наступному розрахунковому місяці та у відповідні місяці пеня;

при визначенні остаточної заборгованості за сумою кредиту враховувалися кошти, що вносилися відповідачем на погашення заборгованості перед банком, відображені в помісячному обліку руху коштів.

За період з 07.03.2017 по 12.11.2020 за даними розрахунку заборгованості та банківської виписки (з розбивкою по роках) зафіксовані такі нарахування:

оборот коштів із виникненням заборгованості на кінець кожного місяця починає фіксуватися з 08.03.2017;

витрати, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів:

з 08.03.2017 по 31.12.2017 41639,06 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 5102,84 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 240,00 грн;

з 01.01.2020 по 12.11.2020 20,00 грн,

разом 47001,90 грн, що були включені до суми кредиту;

відсотки, що нараховувалися на суму кредиту за ставками 3,5% на місяць і 3,4% на місяць:

з 01.05.2017 по 31.12.2017 4591,60 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 18351,14 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 13102,55 грн;

з 01.01.2020 по 01.03.2020 2800,77 грн,

разом 38846,06 грн, що були включені до суми кредиту;

пеня, яка нараховувалася з квітня 2018 по липень 2019 року в сумі 600,00 грн і відповідно до розрахунку була включена до суми кредиту;

таким чином, до суми кредиту були включені 86447,96 грн (47001,90 грн + 38846,06 грн + 600,00 грн);

погашення відповідачем заборгованості перед банком:

з 10.03.2017 по 31.12.2017 20487,94 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 17015,09 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 20067,74 грн;

з 01.01.2020 по 29.10.2020 16679,00 грн,

разом 74249,77 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ч.ч. 1, 2 ЦК України);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 07.03.2017 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) або будь-який інший документ щодо узгодження індивідуальних умов кредитування, а також Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору (п. 1.1.1.108. та інші положення Умов і Правил), у справі відсутні.

Зміст Анкети-заяви взагалі не свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 саме на отримання кредиту: заява стосується договору банківського обслуговування, у ній відсутні вказівки на кредит, кредитну картку, варіанти такої, не визначений розмір кредиту (кредитний ліміт), якщо йшлося саме про кредит, тощо. В Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що фіксувала б умови і параметри кредитування.

Надані позивачем суду Умови і Правила не відповідають тим, положеннями яких обґрунтовувалися пред`явлені до відповідача вимоги. До прикладу, у позовній заяві банк посилається на пункт 2.1.1.2.12. Умов і Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 і передбачає, що в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold». Однак, у справі немає редакції Умов і Правил від 01.03.2019, а в наявній редакції пункт 2.1.1.2.12. має зовсім інший зміст, який стосується випуску банком нової платіжної картки у зв`язку із закінченням строку дії попередньої картки.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви, визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань, вид карти, яка видається клієнту тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.3.2.9., 1.1.6.1.-1.1.6.3. Умов і Правил, за яким позичальник може пропонувати зміни до Умов і Правил, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Беручи до уваги зміст Анкети-заяви, Умов і Правил, Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування), Тарифи і Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг є поряд із власне Умовами і Правилами невід`ємними складовими частинами кредитного договору, дійсні індивідуальні умови якого узгоджуються сторонами в цих документах. Такі складові кредитного договору не заперечуються по суті й позивачем. Зокрема, за відсутності Пам`ятки клієнта, Тарифів, як це має місце в справі, а також даних про тип (вид) кредитної картки, зважаючи на пов`язану з цими та іншими обставинами варіативність нарахування відсотків і пені згідно з Умовами і Правилами, не є можливим встановити дійсні умови кредитування в частині плати за кредит (відсотків) на відповідний період, ставки і сплати підвищених процентів, конкретної відповідальності за порушення зобов`язання позичальником (пені) тощо.

З доданого до позовної заяви тексту не можна зробити однозначного висновку про те, є цей текст повним викладом Умов і Правил, чи витягом з них. Наданий позивачем текст Умов і Правил не може слугувати доказом узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, укладеного саме 07.03.2017, як на цьому наполягає позивач. Час формування та затвердження наявної редакції Умов і Правил у ній не зазначений.

У справі немає ніяких доказів про обізнаність ОСОБА_1 з указаною редакцією Умов і Правил, про погодження з ним установленим порядком відповідних умов користування наданими банком коштами з фіксацією цих умов у Пам`ятці клієнта чи в Довідці про умови кредитування. Позивач не надав суду доказів укладання зі ОСОБА_1 договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу.

Для пов`язування платіжних/кредитних карток, щодо руху коштів за якими є певні дані, з кредитним договором, якщо такий укладався 07.03.2017, немає належних підстав і доказів, на видачу конкретної картки (карток) в рамках такого договору позивач не посилався, в позовній заяві про це не вказував.

Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно з установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані. У справі всупереч безпідставним твердженням апелянта немає жодного підписаного відповідачем документа, який би доводив факт узгодження з ним конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім, суми кредиту, плати за кредит (відсотки), строк кредитування, конкретні умови відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені проценти, види і формули нарахування пені, штрафу). У справі немає й будь-яких даних про сукупну вартість кредиту та доведення її до відповідачки. Вказані в Анкеті-заяві умови про те, що договір про надання банківських послуг складають в тому числі основні умови обслуговування і кредитування, викладені в рекламному буклеті, а примірник договору про надання банківських послуг позичальник може самостійно собі роздрукувати з банківського сайту в мережі Internet у контексті справи неспроможні, не відповідають правилам правової визначеності та порушують права споживача банківських послуг на отримання належної, повної та доступної інформації з метою свідомого вибору послуги та на отримання від кредитодавця примірника договору. Понад те, у справі немає й вищезгаданого рекламного буклету, а також будь-яких даних про сукупну вартість кредиту та доведення її до відповідача.

Відтак, у справі відсутні докази щодо волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та докази укладення договору 07.03.2017. На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Так само відсутні дані про тип (вид) кредитної картки, зокрема, в контексті належності її до преміальних карток, тоді як ця обставина в разі укладення кредитного договору має значення для розрахунку відсотків за кредитом, визначення обсягу відповідальності за порушення зобов`язання позичальником.

Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.

Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами. Понад те, і наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується ані на законі, ані на договорі.

Банк з 01.05.2017 по 01.03.2020 систематично додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, а також у певні періоди пеню. Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості:

за рахунок відсотків, до прикладу:

заборгованість за наданим кредитом станом на 30.04.2017 складала 9106,85 грн, у періоді з 01.05.2017 по 31.05.2017 до цієї суми були додані 2767,97 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 261,35 грн нарахованих відсотків, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 12136,17 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 600,00 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 31.05.2017 у сумі 11536,17 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.10.2019 складала 27046,57 грн, у періоді з 01.11.2019 по 30.11.2019 до цієї суми були додані 20,00 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 1009,50 грн нарахованих відсотків, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 28076,07 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 1500,00 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.11.2017 у сумі 26576,07 грн;

за рахунок відсотків і пені, до прикладу:

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.08.2018 складала 31712,39 грн, у періоді з 01.09.2018 по 30.09.2018 до цієї суми були додані 20,00 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів, 50,00 грн стягнутої з відповідача пені та 1329,03 грн нарахованих відсотків, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 33111,42 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 1894,56 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.09.2018 у сумі 31216,86 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.10.2018 складала 32465,16 грн, у періоді з 01.11.2018 по 30.11.2018 до цієї суми були додані 100,00 грн стягнутої з відповідача пені та 2358,56 нарахованих відсотків що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 34923,72 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 3860,00 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.11.2018 у сумі 31063,72 грн.

Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачу фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих відсотків і пені суму кредиту нараховувалися нові відсотки і пеня. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 18000,00 грн, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування відсотків і пені. Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань.

Посилання в цьому зв`язку на наявні в справі Умови і Правила не можуть враховуватися з підстав, наведених вище. Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості зарахування пені до суми кредиту, рівно як і можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту відсотків і пені в справі немає, а фактичне нарахування неустойки на неустойку суперечить правовій природі неустойки (ст. 549 ЦК України, інші норми законодавства) і є недопустимим.

З огляду на надані позивачем матеріали, відсутність документального підтвердження щодо індивідуальних умов кредитування, які у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставні.

Беручи до уваги, що для визначення в обраний позивачем спосіб пред`явленого до стягнення боргу правових підстав немає, наявність або відсутність фактичної заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» підлягає визначенню шляхом зменшення загальної суми, яка відповідно до позиції позивача та розрахунку заборгованості кваліфікується як сума (тіло) кредиту (86447,96 грн), на безпідставно включені до цієї суми відсотки (38846,06 грн) і пеню (600,00 грн), а також на суму коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості (74249,77 грн): 86447,96 грн 38846,06 грн 600,00 грн 74249,77 грн = 27247,87 грн.

Мотивуючи свою апеляцію, позивач посилався на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах, що виникли з кредитних правовідносин, проте, такі посилання не підтверджують обґрунтованості правової позиції позивача, доведеності позову, апеляції та не можуть бути враховані.

Постанова колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16-ц була ухвалена за обставин, коли було встановлено, що позичальник підписав довідку про умови кредитування і з урахуванням, зокрема, цього банк пред`явив позов про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним з визначеними індивідуальними умовами кредитування у формі кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок, за кредитно-депозитною схемою з особою, яка вже мала відкритий у банку рахунок для отримання зарплати. Саме за таких, цілком відмінних від справи, що розглядається, обставин суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що не можна вважати недоведеним факт існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти.

У постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за обставин, подібних до тих, які встановлені в справі, що розглядається, вказав на необхідність дослідження і оцінки розрахунку заборгованості в сукупності з наявними в справі доказами, які свідчать про обставини руху коштів (банківська виписка, інші докази), у контексті вирішення питання про можливість стягнення на користь банку фактично наданих відповідачу коштів. У цій справі суд касаційної інстанції, крім іншого, підтвердив раніше висловлені Верховним Судом правові позиції про відсутність підстав для стягнення відсотків, пені, штрафів у за неналежного оформлення договірних відносин банком із клієнтом.

Надані позивачем суду Умови і Правила є об`ємними, у певних частинах суперечливими та є складними для сприйняття і розуміння звичайним споживачем фінансових (кредитних) послуг. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на обставини справи, характер спірних правовідносин та суть висновку, сформульованого в указаній постанові Верховного Суду, такий підлягає врахуванню в спорі.

Міркування позивача з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини про начебто встановлення для нього надзвичайного і недосяжного стандарту доказування, чим було порушено його право на справедливий суд, цілком безпідставні. Беручи до уваги характер спірних правовідносин та встановлені цивільним процесуальним законом правила доказування позивачем пред`явлених до відповідача вимог, банк як сторона, яка розробила договір, надала кошти, здійснювала облік їх руху, контроль за сплатою належних банку з клієнта платежів і володіла усією повнотою інформації щодо правовідносин із клієнтом, мав неспростовну можливість навести та обґрунтувати підстави позову, надати суду докази щодо всіх аспектів правовідносин із клієнтом і руху коштів. Жодних перешкод у доказуванні позивач не мав і щодо наявності таких перешкод доказів суду не надав. Доказування фактичних обставин щодо надання коштів, їх руху, щодо дійсних умов, на яких були надані кошти та здійснювалися нарахування за користування ними, щодо підстав виникнення та розміру боргу тощо є стандартними, банальними обставинами, доказування яких звичними засобами є обов`язком кредитора (банку), який пред`явив до боржника (клієнта) вимогу про стягнення боргу та бажає її задоволення.

Натомість позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення боргу за кредитним договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу без виклику його представника (а.с. 4, 77).

У справі «Хамідов проти Росії» (Khamidov v. Russia) (заява № 72110/01) Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.11.2007 зазначив стосовно справедливості судового розгляду з приводу матеріальної компенсації потерпілим за пошкоджене підрозділами міліції майно та їхнє виселення в умовах фактичних військових дій, що незважаючи на численні свідчення про таке пошкодження майна та рішення суду про факт виселення суди визнали ці обставини недоведеними. Необґрунтованість такого висновку є настільки очевидною, що рішення судів можуть бути охарактеризовані як вищою мірою свавільні. Національні суди фактично встановили найвищі та недосяжні вимоги щодо доказування, через що позов заявника в будь-якому разі не мав шансів на успіх. Відтак, заявнику було відмовлено у справедливому судовому розгляді.

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» (Dyuldin and Kislov v. Russia) (заява № 25968/02) щодо застосування судами незвично високого стандарту доказування була висловлена в рішенні від 31.07.2007 у справі про захист честі, гідності та ділової репутації та стосувалася питань розмежування оціночних суджень із твердженнями про факти в контексті свободи слова, свободи поширення інформації, відповідальності осіб, які поширюють інформацію, точності, якої належить дотримуватися журналісту під час висловлення своєї думки з того чи іншого питання, яке викликає стурбованість у суспільстві, фактичного підтвердження суджень та інформації, меж критики публічних осіб тощо.

Отже, питання високих стандартів доказування у світлі вказаних рішень Європейського суду з прав людини стосуються цілком інших правовідносин і обставин та незастосовні в справі, що розглядається. Відповідними висновками ЄСПЛ жодним чином не може виправдовуватися невиконання банком свого звичного обов`язку доказування звичайними засобами позову в типовій справі про стягнення боргу, тобто в справі, яка стосується звичайних, багаторазово апробованих і поширених майнових (грошових) відносин.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу немає, перевірений апеляційним судом розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. Під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку банком суми кредиту як така. Доводи позову, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Виходячи з викладеного вище, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

Суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог, у яких відмовив правильно по суті. Доводи апеляції не спростовують правильності та обґрунтованості відмови в позові як такої та не дають підстав для задоволення вимог банку.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді