Справа № 527/721/21
провадження 2/527/276/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судових засідань - Волик Ю.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Завезіона Євгена Леонідовича до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити ОСОБА_3 право користування житловим будинком та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , виселити ОСОБА_3 із зазначеного житлового будинку та господарських будівель та стягнути з останнього судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності. Відповідач по справі являється колишнім чоловіком позивача та фактично проживав за вказаною адресою як член сімї позивача, але 03.12.2019 року шлюб між ними розірвано, тому на даний час відповідач втратив цей статус. Вказав, що відповідач зареєстрований за іншою адресою, проте постійно перебуває у належних позивачеві господарських будівлях та вчиняє сварки, що призводить до перешкод у праві вільно користуватися і розпоряджатися майном позивачу.

Зазначив, що відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22.02.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В добровільному порядку вирішити питання про виселення відповідача не можливо, а тому позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 21 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

11.05.2021 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав, посилаючись на те, що він після одруження з позивачем проживав у спірному домоволодіння та на даний час проживає не у самому будинку, а у літній кухні, (яка позивачу не належить), де знаходяться його особисті речі. Вказав, що для збирання та перевезення речей йому потрібен певний час.

Ухвалою суду від 02 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у повному обсязі підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник позивача надав пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він перебував у шлюбі з позивачем на протязі сорока років та вони проживали у будинку поАДРЕСА_1 , який колишня дружина отримала у спадок. Протягом проживання у спірному домоволодінні він постійно здійснював будівництво та добудову на території домогосподарства. В даний час він зареєстрований та проживає у м.Полтаві в квартирі, яка належить йому. До спірного домоволодіння приїжджає, бо там знаходяться його речі, але до будинку ніколи не заходить, а живе у гаражі. Також пояснив, що він має на меті виїхати зі спірного майна, однак для цього йому потрібен час, щоб перевезти всі належні йому речі.

Суд, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згіднозі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та господарчих будівель, розташованих поАДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2005 року житловий будинок з господарськими будівлями належить їй на праві приватної власності (а.с.11-12).

Відповідно до довідки №1750 від 06.08.2020 року, виданої виконкомом Градизької селищної ради, ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.17-18).

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.1979 року по 03.12.2019 року (а.с.9-10).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як зазначено в ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як зазначено в ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 109 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як зазначено в ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст.116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського вплив виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 02 квітня 1985 року, зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згіднозі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається із довідки про результати розгляду звернення зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за №4548 від 12.08.2020 року, позивач ОСОБА_1 зверталася до відділу поліції з повідомленням про сварку з колишнім чоловіком ОСОБА_3 . Останньому було виписано заборонний припис з обмеженням в будь-який спосіб контактувати зі своєю колишньою дружиною та попереджено про адміністративну відповідальність (а.с.13).

У судовому засіданні позивач стверджувала і відповідач не заперечував, що між ними неодноразово вчинялися сварки. Позивач стверджує, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, що належить їй.

Відповідач не надав суду докази, які спростовують твердження позивача. Інших доказів, зокрема і зустрічної позовної заяви відповідачем надано не було.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідач фактично проживаючи у спірному володінні чинить перешкоди позивачеві у праві вільно користуватися та розпоряджатися її майном, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76, 80, 81, 211, 258, 259, 263, 273 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Завезіона Євгена Леонідовича до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення задовольнити.

Припинити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 право користування житловим будинком та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 з житловогом будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 17.06.2021 року.

Суддя Ю. М. Свістєльнік