Дата документу 14.06.2021 Справа № 331/2861/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2861/20
Провадження №22-ц/807/1654/21
Головуючий в 1-й інстанції Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 25 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення будинку в первинний стан,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який в подальшому уточнила (а.с.28-29), та остаточно просила: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виконання будівельно-монтажних робіт фахівцями будівельниками про приведенню пошкодженого будинку в первинний стан: стін будинку кухні 4.5 м. х 1.8 м., торця кухні 2 м. х 1.8 м., будинку торець 3.8 м. х 2.4 м., фронтона кухні 1м. х 1 м., здертого рубирою з фронтона з використанням будівельних матеріалів: вуголок 2х20.00=40 грн., суміш будівельна 2х77 грн.=144 грн., пінопласт 30х29 грн.=871 грн., клей 2х132=122 грн., дюбеля 50х0,73 грн., сітка монтажна 9мх9 грн.=81 грн.; демонтувати збудований самочинно без згоди позивачки з порушенням вимог навіс над дахом забудови позивачки, засипати вириті канави та яму поблизу туалету позивачки. Позов обґрунтовано тим, що позивачка проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , її сусідкою є ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У липні 2019 року позивачка облаштувала утеплення стін свого будинку, прилеглих до будинку відповідачки. На проведення вказаних робіт нею було витрачено 5 245 грн., з них: 2 245 грн. витрати на придбання будівельних матеріалів, 3 000 грн. оплата за виконану роботу. 23.07.2019 року відповідачка зіпсувала утеплення будинку, зірвавши його зі стін будинку позивача. З цього приводу позивачка неодноразово зверталася до Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області із заявами на протиправні дії відповідача, на що їй було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою та вирішувати всі спірні питання в порядку цивільного судочинства. Крім того, відповідачка самочинно збудувала навіс над дахом будинку позивача, засипає відходами її туалет, самочинно прокопала канаву та проямок біля стіни кухні, копає яму поблизу ділянки позивача. Такі неправомірні дії відповідачки перешкоджають позивачці належним чином користуватися своїм будинком, оскільки стіни будинку знаходяться у вологому стані, тепло в будинку не зберігається.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення будинку у первинний стан, зобов`язання вчинити інші дії, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відмова ОСОБА_2 відновити пошкоджені стіни будівлі створює перешкоди у користуванні житловим будинком позивачу, а тому у задоволенні вимог позову безпідставно відмовлено.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником 17/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . По сусідству власником житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2 . Частина житлового будинку та літньої кухні позивача межує з будинком та подвір`ям відповідача.

Між сторонами тривалий час існують вкрай неприязні стосунки, відбуваються конфлікти з приводу користування земельними ділянками. Ця обставина також визнається сторонами.

Установлено, що у липні 2019 року позивачка, без особистого узгодження з відповідачкою, знаходячись на земельній ділянці, якою користується ОСОБА_2 без отримання згоди відповідача, за її відсутністю, організувала проведення робіт щодо утеплення фасадів належних їй: будинку літ.Б та літньої кухні літ.Г (а.с.6 зв.).

В суді відповідачка пояснила, що у липні 2019 року вона з родиною декілька днів відпочивала на морі, повернувшись з відпочинку побачила, що за її відсутності, позивачка без узгодження з нею, самовільно, проникла на земельну ділянку, яка знаходиться в її користуванні, та за допомогою сторонніх осіб провела роботи по утепленню фасадів належних їй будинку та літньої кухні. Такі події її обурили і вона вимушена була демонтувати утеплення фасадів. Доводи позову з приводу демонтажу збудованого навісу над дахом забудови та вириті канаву та яму поблизу туалету, заперечувала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою невірно обраний спосіб порушеного права, а тому позов в частині першої позовної вимоги задоволенню не підлягає. Позовні вимога про демонтування самочинно збудованого навісу, зобов`язання засипати канаву та яму, які вириті поблизу туалету позивачки, задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження вищезазначених позовних вимог, або спростування заперечень відповідача, стороною позивача не надано суду жодного доказу.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Відповідачка неправомірно демонтувала утеплення фасаду будинку та літньої кухні, що належать позивачці на праві власності, що визнається сторонами у справі і є встановленим фактом. Таке порушення прав власності позивача відбулось у липні 2019 року, і як вірно вказав суд першої інстанції, само по собі воно не носить тривалого характеру, оскільки відповідач не продовжує свої неправомірні дії, і на момент подання цього позову право власності позивача щодо користування та розпорядження майном, не було обмежено.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, позивачка, має право вимагати від відповідачки відшкодування збитків, яких вона зазнала у результаті її незаконних дій. Саме такі способи захисту порушеного права є дієвими та ефективними в цій конкретній спірній ситуації, при цьому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути застосовано.

Позовні вимога про демонтування самочинно збудованого навісу, зобов`язання засипати канаву та яму, які вириті поблизу туалету позивачки, не доведені належними та допустимими доказами, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков