Справа № 495/1227/20
№ провадження 2/495/822/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю:

позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки: адвоката Кузьменка М.Б.

представника відповідача: адвоката Холудєєва Б.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/1227/20

за позовом ОСОБА_1

до Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради

за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

26.02.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради (далі по тексту відповідач) за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації (далі по тексту - третя особа-1), Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (далі по тексту - третя особа-2), Одеської обласної ради (далі по тексту - третя особа-3) та ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа-4)про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу(а.с.1-12).

Так, позивачка просить суд:

- визнати незаконним наказ виконувача обов`язків генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» від 27.01.2020 № 6-к «Про звільнення»;

- поновити її на посаді головного лікаря Комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (Ідентифікаційний код в ) з 27.01.2020 року.

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (Ідентифікаційний код в ) на її користь;

- звернути рішення в частині поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (Ідентифікаційний код в ) в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/1227/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.135-136).

28.04.2020 року від представника відповідача КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» ООР Ромашевського Б.Б. до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого він зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх не обгрунтованими з наступних підстав.

Так, представник відповідача зазначив, що дійсно 04.04.2008 року був укладений контракт між Одеською обласною державною адміністрацією в собі голови обласної державної адміністрації Сердюка М.Д. та позивачкою, яка була головним лікарем Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини, на підставі рішення Одеської обласної ради № 195-У від 23.02.2007 року, термін дії вказаного контракту до 23.02.2010 року.

24.03.2010 року строк дії контракту від 04.04.2008 року, укладений між Одеською обласною державною адміністрацією та позивачкою був продовжений до 25.02.2013 року, на підставі рішення Одеської обласної ради від 24.02.2010 року №1053-У.

14.02.2013 року строк дії контракту від 04.04.2008 року укладений між Одеською обласною державною адміністрацією та позивачкою був продовжений до 25.02.2016 року, на підставі рішення Одеської обласної ради від 14.02.2013 року.

19.02.2016 року строк дії контракту від 04.04.2008 року укладений між Одеською обласною державною адміністрацією та позивачкою був продовжений на два місяці, тобто до 25.04.2016 року, на підставі рішення Одеської обласної ради 19.02.2016 року № 90-УІІ.

Представник відповідача вказує, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках передбачених законодавчими актами.

Представник відповідача вказує, що з позивачкою ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір, дія якого закінчилася 25.04.2016 року та більше контракт не укладався та не продовжувався.

Згідно із розпорядженням Голови Одеської обласної державної адміністрації Саакашвілі М. від 12.08.2016 року № 207/к-2016, позивачка була відсторонена від займаної посади головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», у зв`язку з виявленими серйозними порушеннями прав малолітніх дітей.

Відповідно до п. 2 вищевказаного Розпорядження, виконання обов`язків головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» покладено на лікаря-невролога ОСОБА_3 , який і виконував обов`язки головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», з 18.08.2016 року по 20.10.2017 року.

Згідно із рішенням Одеської обласної ради від 21.12.2018 року № 89 припинено комунальну установу «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», було затверджено склад комисії припинення комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», головою комісії був призначений ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 4 вказаного рішення, було встановлено, що до комісії з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини». Так як позивачка була відсторонена від займаної посади головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», у зв`язку з виявленими серйозними порушеннями прав малолітніх дітей, то обов`язки Генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», були покладені на ОСОБА_2 . Відповідно до п.6.8.5. Статуту комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», керівник підприємства здійснює прийом на роботу і звільнення працівників підприємства.

Комунальна установа «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» була реорганізована, шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», згідно із рішенням Одеської обласної ради від 21.12.2018 року № 898-VII. Відповідно до Наказу Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації № 129 від 22.02.2019 року «Про скорочення числа місць у будинках дитини обласного підпорядкування», з метою упорядкування планової потужності установи, відповідно до виконання показників діяльності та створення необхідних умов забезпечення належного утримання дітей, позбавлених батьківського піклування, зменшено з 01.04.2019 року число місць у комунальній установі «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» на 100 місць, залишивши його потужність на 50 місць.

Згідно реорганізації установи, пройшло скорочення штатного розкладу підприємства, а саме до реорганізації було 308 штатних одиниць на підприємстві, а після реорганізації стало 185 штатних одиниць, тобто більше ста штатних одиниць скорочено, у тому числі і посада головного лікаря.

27 листопада 2019 року позивачці було винесено попередження про скорочення штатної одиниці головного лікаря та вона була письмово ознайомлена з вказаним попередженням, її була запропонована вакантна посада - заступник генерального директора (з медичних питань).

Проте, до 27 січня 2020 року ОСОБА_4 не надала письмову згоду на запропоновану вакантну посаду та 27.01.2020 року вона була звільнена згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України.

13.05.2020 року від представника третьої особи-1 Одеської обласної державної адміністрації Черевиченко Д.О. до суду надійшли пояснення, згідно із якими він зазначає, що обласна державна адміністрація вважає вимоги позивачки необгрунтованими, незаконними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада.

Рішенням обласної ради від 22 вересня 2006 року № 73-У «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» затверджені типові форми контракту з керівником та типові статути комунальних підприємств, установ, закладів.

Контракт з позивачкою, як головним лікарем комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» був укладений Одеською обласною державною адміністрацією в особі голови обласної державної адміністрації, на підставі рішення Одеської обласної ради від 23.02.2007 року № 195-У, на підставі відповідних рішень обласної ради укладались додаткові угоди до контракту та продовжувались строки дії контракту.

Відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації № 207/к-2016, у зв`язку з виявленням порушень прав малолітніх дітей ОСОБА_1 відсторонена від займаної посади головного лікаря КУ «Білгород- Дністровський спеціалізований будинок дитини».

Комунальну установу «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» припинено шляхом її перетворення на комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради», яке визнано правонаступником всього майна, прав та обов`язків комунальної установи.

Відповідно до рішення обласної ради від 21.12.2018 року № 898-УІІ «Про припинення комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» «Одеської обласної ради», комісія припинення комунальної установи здійснює відповідні заходи з припинення. Рішенням встановлено, що до комсії з моменту її призначення переходить повноваження щодо управління справами комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини».

Рішенням обласної ради від 25.10.2019 № 1124-УІІ затверджено передавальний акт комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок, що припиняється шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» «Одеської обласної ради» та затверджено новий Статут підприємства.

Відповідно до пункту 6.2. Статуту комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» керівництво поточною діяльності підприємства здійснює Генеральний директор - керівник, який обирається на конкурсних засадах, за результатами яких призначається на посаду відповідним рішенням обласної ради та укладається контракт в порядку, передбаченим чинним законодавством.

Генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» «Одеської обласної ради», обласною радою не призначено. Конкурс не проводився.

Представник третьої особи зазначив, що позивачка просить поновити її на посаді головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», ае зазначена комунальна установа припинена про що зроблено до єдиного державного реєстру запис про від 20.11.2019. На контрактні форми трудового договору, загальні вимог КЗпП України не розповсюджуються та не регулюють правовідносини між сторонами строкового трудового договору.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/1227/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.46-47).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кузьменко М.Б.,в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» ООР адвокат Холудєєв Б.Є., заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 , підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Треті особи у судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні позивачку, її представника та представника відповідача, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 02.11.1987 року, ОСОБА_1 працювала у Комунальній установі «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» на посаді головного лікаря, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.14-19).

04.04.2008 року Одеською обласною державною адміністрацією в особі голови державної адміністрації Сердюка М.Д. на підставі відповідного рішення Одеської обласної ради від 23.02.2007 року № 195-V, до 23.02.2010 року був укладений контракт з позивачкою, як з головним лікарем КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», строк дії якого на підставі відповідних рішень Одеської обласної ради від 24.02.2010 року № 1053-V, від 14.02.2013 року № 742-VІ продовжувався додатковими угодами (а.с.20-23).

Останній раз контракт з позивачкою, як головним лікарем КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» був продовжений на підставі рішення Одеської обласної ради від 19.02.2016 року № 90-VII (а.с.24-25).

Так, рішенням Одеської обласної ради згідно із пунктом 20 частини 1, частиною 2 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частиною 1 статті 14, частиною 2 статті 15, пунктом 1 частини 1 статті 19, пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», частиною 2 статті 23 КЗпП України, рішенням обласної ради від 22 вересня 2006 року № 73-V «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада», на підставі пропозиції обласної державної адміністрації продовжено строк дії контракту від 4 квітня 2008 року з ОСОБА_1 на посаді головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», строком на 2 місяці. Доручено голові обласної державної адміністрації укласти відповідну додаткову угоди до зазначеного контракту.

В подальшому, після спливу строку контракту трудові відносини між сторонами фактично тривали, жодна із сторін не вимагала припинення контракту та відповідно до положень частини першої статті 39-1 Кодексу законів про працю України, вважається продовженим на невизначений строк.

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 01.09.2019 у справі № 761/36556/15-ц.

Чинність контракту підтверджується нереалізованим до теперішнього часу проектом рішення Одеської обласної ради, станом на 19.11.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» з підстав, передбачених підпунктом і) пункту 5.3 контракту, частини 8 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в листі голів постійних комісій з питань охорони здоров`я та соціальної політики, з питань управління майном спільної власності територіальних громад області Одеської обласної ради від 06.04.2016 № 111/2-7 ПК дія контракту с ОСОБА_1 вважається продовженою до призначення головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» у встановленим законом порядку.

Законом, який встановлює порядок призначення керівника закладу охорони здоровя є Закон України «Основи законодавства України про охорону здоровя». Частиною десятою статті 16 вказаного Закону визначено, що керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 31.10.2018 № 1977 відповідно до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я, підпункту 8 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 внесені зміни до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого та впровадженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 29 березня 2002 року № 117 (а.с.72).

Зокрема, замість керівної посади головний лікар введена посада генеральний директор (директор)/начальник (завідувач) закладу охорони здоров`я.

Поряд з цим, пунктом 2 Наказу визначено, що особи, призначені на посади керівників у сфері охорони здоров`я до набрання чинності цим наказом, продовжують виконувати свої обов`язки до проведення нових конкурсів.

Комунальна установа «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада. Враховуючи вид права власності, законодавство з питань управління вказаним майном, призначення та звільнення керівників об`єктів спільної власності має певні особливості.

Рішенням від 22.09.2006 № 73-V «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» Одеська обласна рада делегувала Одеській обласній державній адміністрації повноваження з управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, визначеними у розділах 1-8 Переліку, в якому міститься Комунальна установа «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (а.с.79-85).

При цьому, з урахуванням змін внесених в рішення, рішенням обласної ради від 25.04.2007 № 262-V «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 22.09.2006 № 73-V «Про майно спільної власності текторіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» Одеській обласній державній адміністрації у сфері управління зазначеними об`єктами встановлені наступні повноваження: пункт 3.2. Готує за попереднім погодженням з управлінням обласної ради з майнових відносин та подає на розгляд сесії обласної ради проекти рішень щодо призначення керівників підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій, закладів, продовження строку дії укладених з ними контрактів та їх звільнення з підстав порушення керівниками положень законодавства України, умов контракту та статуту відповідного комунального підприємства, установи, організації чи закладу; підпункт 3.2.1. Укладає на підставі відповідних рішень обласної ради контракти з керівниками підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організації та закладів, вносить зміни та доповнення до них; підпункт 3.2.2. припиняє трудові контракти з керівниками підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій, закладів у випадку закінчення строку їх дії та за власним бажанням керівників.

Абзацем 9 пункту 6 рішення обласної ради від 22.09.2006 № 73-V «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада», з урахуванням змін внесених рішенням обласної ради від 25.04.2007 № 262-V «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 22.09.2006 № 73-V «Про майно спільної власності текторіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада», визначено, що управління обласної ради з майнових відносин за відповідним дорученням голови обласної ради готує проекти рішень обласної ради про призначення керівників комунальних підприємств, установ, організацій, закладів, продовження строку дії укладених з ними контрактів та їх звільнення з підстав порушення керівниками положень законодавства України, умов статуту відповідного комунального підприємства, установи, організації чи закладу.

За твердженням позивачки, трудовий контракт із головним лікарем триватиме до призначення керівником комунальної установи переможця конкурсу, проведеного в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1094. Призначення повинно відбутися на підставі рішення Одеської обласної ради розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації.

Рішенням Одеської обласної ради від 21 грудня 2018 року № 898-VII відповідно до положень статей 104 108 Цивільного кодексу України, п. 20 ч. 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», припинено комунальну установу «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради», яке визнано правонаступником всього майна, прав та обов`язків комунальної установи.

Так, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

20.11.2019 року комунальну установу «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» перетворено у комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради». Виконувачем обов`язків генерального директора підприємства призначено ОСОБА_2 (а.с.32).

Пунктом 6.2 Статуту комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» визначено, що керівництво поточною діяльністю Підприємства здійснює Генеральний директор, який обирається на конкурсних засадах, за результатами яких призначається на посаду відповідним рішенням обласної ради та укладається контракт з головою обласної державної адміністрації в порядку, передбаченим чинним законодавством, що кореспондується із положеннями частини десятої статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя», п. 20 ч. 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» (а.с.50).

Поряд з цим, позивачка зазначає, що вказане призначення є тимчасовим, не відповідає критеріям визначеним Законом України «Основи законодавства України про охорону здоровя» та не є підставою для припинення контракту головного лікаря установи у зв`язку із закінченням його строку.

Так, позивачка зазначає, що 27.01.2020 року наказом виконувача обов`язків генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» № 6-к її головного лікаря звільнено з 27.01.2020 року з займаної посади, згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видання наказу зазначено попередження про скорочення штатної одиниці від 27.11.2019 року (а.с.13).

Між тим, позивачка вказує, що повноваженнями на припинення контракту з нею, виконувач обов`язків генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» не наділений. Вона перебувала у трудових відносинах не тільки з комунальним некомерційним підприємством «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради», в якому працювала та із фонду якого отримувала заробітну плату, а й з Одеською обласною радою, яка є власником підприємства (пункт 1.1 Статуту комунальної установи, 1.3 Статуту комунального некомерційного підприємства) та Одеською обласною державною адміністрацією, яка є її наймачем за контрактом на підставі відповідного рішення власника.

Крім того, реорганізація установи (перетворення її у комунальне некомерційне підприємство) не супроводжувалась скороченням керівної посади, відтак обставини, які б давали право стверджувати про неможливість її працевлаштування на нову роботу, відсутні.

З таких підстав, позивачка вважає, що вона підлягає поновленню на посаді головного лікаря комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини».

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 з відповідною позовною заявою до суду.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ч. 2 статті 22 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Крім того, як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне вивільнення.

Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження працівника не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, відповідач не здійснив свого обов`язку щодо працевлаштування попередженого про звільнення працівника ОСОБА_1 .

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Так, відповідно до п. 20 ч. 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях районними і обласними радами вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

У відповідності до положень ч. 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У відповідності до положень статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обовязки попередньої юридичної особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з аналізу цих двох норм, можна дійти висновку, що контракт є формою трудового договору, яка за виключенням особливих умов, встановлених угодою сторін контракту, являє собою документ, що регулює ті самі трудові правовідносини.

Аналогічна позиція висловлена у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України.

Положеннями ч. 4 статті 36 КЗпП України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1.4.6 «Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоровя з бюджетних установ на комунальні некомерційні підприємства», схвалених робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров`я України від 14 лютого 2018 року, факт реорганізації закладів охорони здоровя ? бюджетної установи не є підставою для звільнення керівника та припинення укладеного з ним контракту, якщо сторони не домовляться про його дострокове припинення за угодою сторін або він не буде звільнений на підставах, визначених контрактом.

Умови припинення контракту визначені у п.п. 5.2 - 5.4. Підстава припинення контракту у зв`язку із припинення юридичної особи серед них відсутня.

Відповідно до пп. «в» пункту 5.2 контракт припиняється до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3, 5.4 цього контракту.

Відповідно до положень пункту 5.3. контракту керівник достроково звільняється з посади тільки на підставі рішення власника, яким є Одеська обласна рада, що кореспондується із положеннями п. 20 ч. 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Пунктом 5.4 контракту передбачена можливість керівника достроково розірвати контракт з власної ініціативи.

Відповідно до положень п.п. 4.1, 4.1.4 Статуту комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» винятковою компетенцією власника є прийняття рішення про призначення керівника установи, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту.

Пунктом 4.4 Статуту визначено, що керівник може бути звільнений з посади раніше закінчення терміну дії контракту з підстав, визначених контрактом та (або) чинним законодавством.

Аналогічні положення виписані у статуті комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» (п.п. 6.1, 6.1.4). а.с.39-70.

Відповідно до пункту 6.3 Статуту керівника може бути звільнено з посади раніше закінчення терміну дії контракту на підставі відповідного рішення обласної ради, у разі порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Таким чином реорганізація установи шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство не є підставою для припинення контракту з її працівником, дія його продовжується, а трудові відносини між сторонами є такими, що не припинилися у відповідності до вимог ч.ч. 3 та 4 статті 36 КЗпП України, і ці зміни жодним чином не впливають на чинність трудових договорів працівників юридичної особи.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у постанові від 16.01.2018 року у справі № 335/4163/16-ц та у постанові від 11.04.2018 року у справі № 152/984/17.

Встановлена законодавством можливість припинення в результаті реорганізації (перетворення) установи з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що припиняється, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (органу державної влади, місцевого самоврядування) по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі № 591/3104/16-ц.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Таким чином, вказане рішення в розумінні положень пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України є рішенням про дострокове припинення контракту з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до пункту 7 «Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 642, контракт може бути розірваний на підставах, установлених законом або контрактом. При цьому звільнення з посади керівника закладу проводиться з урахуванням передбачених законодавством гарантій.

Таким чином, позивачку ОСОБА_1 звільнено незаконно, з порушенням умов контракту та трудових відносин відповідно до діючого трудового законодавства, а саме неналежною особою, яка має повноваження щодо такого звільнення, без відповідного належним чином оформленного попередження та без запропонування іншої посади.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.

Так, згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З урахуванням усього наведеного вище, позивачкою доведено її незаконне звільнення КУ «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини», а тому вимоги позивачки в частині визнання незаконним наказу виконувача обов`язків генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» від 27.01.2020 року № 6-к «Про звільнення» та поновлення її на посаді головного лікаря Комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» є обґрунтованими та доведеними.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2019 року року у справі № П/811/1672/15.

Разом з тим, суд зауважує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. (ст. 235 ч.2 КЗпП України).

Відповідно до висновків Верховного Суду України у Постанові від 14.01.2014 у справі № 21-395а13 суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 8.02.95 № 100.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 27 Закону України Про оплату праці»).

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Таким чином, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, середня заробітна плата за листопад та грудень 2019 року (останні два повних місяці) заробітна плата ОСОБА_1 становила 25016,54 гривень, що підтверджується довідкою КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеська обласна рада» про доходи (а.с.36).

Середньоденна заробітна плата позивача становитиме - 25016,54 гривень (середньомісячна заробітна плата за листопад та грудень 2019 року) : 42 (кількість робочих днів за два місяці), що становить 595,63 гривень.

Строк вимушеного прогулу становить період з дня звільнення - 27.01.2020 року по день винесення рішення - 07.06.2021 року, тобто 341 робочий день.

Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.01.2020 року по день ухвалення рішення 07.06.2021 року розраховується наступним чином: 595,63 гривень (середньоденна з/п) необхідно помножити на 341 (кількість робочих днів вимушеного прогулу), що дорівнює 203 109,83 гривень.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України,ч.ч. 1,3 ст.21, ст.22, ч.4 ст.36, ч.1 ст.40, п.20 ч.1 ст.43, 49-2, 235, 236, 430 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 2, 3, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради за участю третіх осіб Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним наказ виконувача обов`язків генерального директора комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» від 27.01.2020 № 6-к «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді головного лікаря Комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (Ідентифікаційний код в ) з 27.01.2020 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини»(ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.01.2020 року по день ухвалення рішення 07.06.2021 року, у розмірі 203 109 (двісті три тисячі сто дев`ять) гривень 83 (вісімдесят три) копійки.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини»(ідентифікаційний код в ) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на на посаді головного лікаря Комунальної установи «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (Ідентифікаційний код в ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 17.06.2021 року.

Суддя В.В. Мишко