Провадження №2/760/1228/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені та упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4109,15 грн., у тому числі: 2524,00 грн. - залишок невідшкодованої матеріальної шкоди, 1500,00 грн. - упущена вигода за період вимушеного простою автомобіля, 82,15 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, а також суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.04.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір №1572 від 06.04.2018 року прокату легкового автотранспортного засобу, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв у строкове оплатне користування легковий транспортний засіб, а саме автомобіль марки Skoda Fabia 2010 року випуску, синього кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер

НОМЕР_2 порушення умов договору прокату №1572 відповідач допустив пошкодження транспортного засобу, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду у розмірі 4200,00 грн.

16.01.2019 року відповідачем було проведено повернення автомобіля, що перебував у його користуванні. Під час повернення транспортного засобу було зафіксовано пошкодження, а саме глибокі подряпини переднього та заднього бамперів.

Замовленням-нарядом № від 16.01.2019 року обслуговуючою організацією, у якій транспортний засіб перебуває на обслуговуванні, було встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт складатиме 4200,00 гривень, у тому числі 700,00 грн. ПДВ.

З метою врегулювання правовідносин щодо відшкодування завданих збитків, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 до договору прокату легкового транспортного засобу №1572 від 06.04.2018 року, відповідно до якої відповідач зобов`язався у строк до 23.01.2019 року здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 4200,00 грн. у строк до 23.01.2019 року.

У період з 16.01.2019 року відповідачем сплачено 1676,00 грн., залишок невідшкодованого матеріального збитку становить 2524,00 грн.

Станом на 25.02.2019 року матеріальна шкода не відшкодована, ОСОБА_2 уникає виконання свого зобов`язання, чим збільшує розмір збитків, яких зазнає позивач внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 06.04.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір №1572 від 06.04.2018 року прокату легкового автотранспортного засобу, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв у строкове оплатне користування легковий транспортний засіб, а саме автомобіль марки Skoda Fabia 2010 року випуску, синього кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У відповідності до вимог договору прокату було передбачено, що наймач зобов`язаний дотримуватись умов прокату автомобілів, підтримувати його належний технічний стан; повернути автомобіль в порядку та на умовах, що визначені договорами прокату, в чистому вигляді та з кількістю палива, наданому при прийманні автомобілів, компенсувати наймодавцю витрати по транспортуванню та поверненню автомобілів по місцю знаходження наймодавця; використовувати автомобілі виключно за цільовим призначенням та в межах території використання, вказаної у договорах прокату, а також експлуатувати та утримувати автомобілі у відповідності з правилами експлуатації, викладеними в технічній документації автомобілів, та у відповідності до діючих Правил дорожнього руху, дотримуватись регламенту експлуатації та технічного обслуговування автомобілів; нести експлуатаційні витрати на обслуговування та використання автомобілів; забезпечити належне збереження автомобілів з моменту їх отримання до моменту повернення наймодавцю (п.п.п.4.3.3,4.3.5, 4.3.6., 4.3.10.,4.3.11 договору прокату).

В порушення умов договору прокату №1572 відповідач допустив пошкодження транспортного засобу, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду.

16.01.2019 року відповідачем було проведено повернення автомобіля, що перебував у його користуванні. Під час повернення транспортного засобу було зафіксовано пошкодження, а саме глибокі подряпини переднього та заднього бамперів.

Замовленням-нарядом № від 16.01.2019 року обслуговуючою організацією, у якій транспортний засіб перебуває на обслуговуванні, було встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт складатиме 4200,00 гривень, у тому числі 700,00 грн. ПДВ.

При цьому, пунктом 4.3.18 договору прокату легкового транспортного засобу від 06.04.2018 року, відповідач зобов`язаний відшкодувати повну вартість ремонтних відновлювальних робіт або повну вартість автомобіля, визначену договором, при викраденні або тотальному знищенні автомобіля, та всі витрати.

З метою врегулювання правовідносин щодо відшкодування завданих збитків, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 до договору прокату легкового транспортного засобу №1572 від 06.04.2018 року, відповідно до якої відповідач зобов`язався у строк до 23.01.2019 року здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 4200,00 грн. у строк до 23.01.2019 року.

У період з 16.01.2019 року відповідачем сплачено 1676,00 грн., залишок невідшкодованого матеріального збитку становить 2524,00 грн.

Станом на 25.02.2019 року матеріальна шкода не відшкодована, ОСОБА_2 уникає виконання свого зобов`язання, чим збільшує розмір збитків, яких зазнає позивач внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди.

Згідно статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає-із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 3 статті 791 ЦК України, капітальний і поточний ремонт речі здійснює наймодавець за свій рахунок, якщо він не доведе, що пошкодження речі сталося з вини наймача.

У відповідності до ч. 1 статті 621 ЦК України, у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладанням, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що 06.04.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір №1572 прокату легкового автотранспортного засобу, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даних договорів.

Відповідно до ч. 1. ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору №1572 прокату легкового автотранспортного засобу від 06.04.2018 року, перед позивачем утворилась заборгованість з несплати на її користь завданої матеріальної шкоди на загальну суму 2524,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Позивач також просила стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 82,15 грн., на що слід зазначити наступне.

Приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку наданого позивачем пеня становить 82,15 грн.

Вказаний розрахунок є вірним, сторонами у справі не оспорювався, а тому може бути взятий судом до уваги при вирішенні даної справи по суті.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені за період з 24.01.2019 року по 25.02.2019 року в сумі 82,15 грн.

Позивач також просила стягнути з відповідача упущену вигоду за період вимушеного простою автомобіля (3 дні, з розрахунку 500,00 грн. за одну добу) в сумі 1500,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно отримала б дохід в сумі 1500,00 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,00 грн. та на користь держави 00,80 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 549, 610, 638 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені та упущеної вигоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ФОП ОСОБА_1 , ІНФОП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в сумі 2524,00 грн. та пеню в сумі 82,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ФОП ОСОБА_1 , ІНФОП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 840,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 00,80 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя