Провадження № 22-ц/801/962/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 рокуСправа № 127/31291/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Федчишина С. А. від 25 лютого 2021 року (повний текст рішення складено 26 лютого 2021 року),

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» (далі КП «Вінницька транспортна компанія») на його користь 37790 грн 00 к. у відшкодування матеріальної шкоди, 70000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 1536 грн 80 к.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 жовтня 2018 року о 12 год 10 хв ОСОБА_2 , водій тролейбуса І класу, під час виконання трудових обов`язків, керуючи належним КП «Вінницька транспортна компанія» тролейбусом ЗНУ, державний номерний знак НОМЕР_1 , що рухався за маршрутом № 5, виявивши небезпеку для руху не вжив заходів щодо зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 12.3. ПДР України.

Через порушення ОСОБА_2 ПДР України автомобіль ОСОБА_3 «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав технічні пошкодження, для відновлення якого було здійснено: ремонт дверей передніх правих, дверей задніх правих, ручок передньої та задньої дверей, рихтування правого заднього крила, підбір фарби та фарбування дверей передньої правої і задньої правої, заднього правого крила, правого порогу, розбирання і збирання деталей на загальну суму 37790 грн 00 к.

Обґрунтовуючи наявність та розмір моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок ДТП він зазнав душевних страждань, суттєвих змін у звичному для нього ритмі життя, вимушений був займатися доведенням відсутності його вини у ДТП в судах, займався відновленням пошкодженого автомобіля. На все це позивач витратив рік свого життя, замість того, щоб у нормальному режимі вести викладацьку професорську та лікувальну діяльність.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_1 37790 грн 00 к. у відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 779 грн 38 к. В задоволені решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) сталася з вини водія тролейбуса ОСОБА_2 , то відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, має нести КП «Вінницька транспортна компанія» як власник джерела підвищеної небезпеки. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив, виходячи із засад розумності, справедливості і добросовісності.

В апеляційній скарзі представник КП «Вінницька транспортна компанія» адвокат Мазур О. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито. Питання доведеності вини у судовому порядку не досліджувалось у зв`язку з відсутністю у суду таких повноважень внаслідок закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Висновок експерта № 1580/1581/19-21 викликає значні сумніви в його об`єктивності та неупередженості, оскільки при його складанні не були взяті до уваги ні показання свідків, ні схема місця ДТП, а сама експертиза була проведена однобічно, без залучення до огляду транспортного засобу іншого учасника ДТП. Зазначав, що суд першої інстанції не врахував необхідності стягнення суми збитку із страхової компанії, в якій застрахована цивільна відповідальність КП «Вінницька транспортна компанія», оскільки розмір збитку, який ним оцінений, знаходиться в межах страхової суми, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний вимагати таку виплату саме в страховика Приватного акціонерного товариства «СК «Місто» (далі ПАТ «СК «Місто»). ОСОБА_1 не надав до суду жодного доказу на підтвердження перенесення ним відповідних душевних чи психологічних страждань.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених судом правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 14 жовтня 2018 року о 12 год 10 хв ОСОБА_2 , водій тролейбуса І класу, під час виконання трудових обов`язків, керуючи належним КП «Вінницька транспортна компанія» тролейбусом ЗНУ, державний номерний знак НОМЕР_1 , що рухався за маршрутом № 5, виявивши небезпеку для руху не вжив заходів щодо зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 12.3. ПДР України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2019 року, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

05 вересня 2019 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Висновком експерта № 1580/1581/19-21 від 17 квітня 2019 року встановлено, що в даній дорожній ситуації водій тролейбуса № 342 ОСОБА_2 повинен був керуватись технічними нормами вимог підпунктів 10.1, 10.4 ПДР України, тобто перед зміною напрямку руху впевнитись у безпеці, дати дорогу автомобілю «Nissan Leaf», який рухався по тій смузі руху, на яку виїжджав тролейбус. В діях водія автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , невідповідностей технічним нормам вимог ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даного ДТП, не вбачається. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, причиною виникнення події ДТП стала невідповідність дій водія тролейбуса №342 ОСОБА_2 технічним нормам вимог підпунктів 10.1, 10.4 ПДР України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника КП «Вінницька транспортна компанія» про те, що вина ОСОБА_2 у судовому порядку не доведена, тому що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є ребілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні ДТП.

Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

Не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема висновком судової експертизи.

Заперечення КП «Вінницька транспортна компанія» щодо висновку експерта № 1580/1581/19-21 від 17 квітня 2019 року, яким установлено невідповідність дій водія тролейбуса ОСОБА_2 вимогам підпунктів 10.1, 10.4 ПДР України на увагу не заслуговує, тому що призначена за клопотанням представника відповідача автотехнічна експертиза не була проведена у зв`язку із неоплатою вартості експертного дослідження КП «Вінницька транспортна компанія», що в силу приписів статті 109 ЦПК України дало підстави для визнання судом факту винуватості саме водія тролейбуса ОСОБА_2 у скоєнні ДТП.

Разом з тим з висновком суду першої інстанції про те, що відповідальність за заподіяну внаслідок ДТП шкоду має нести КП «Вінницька транспортна компанія» як власник джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого завдано шкоди, погодитись не можна з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи цивільна відповідальність КП «Вінницька транспортна компанія» як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «СК «Місто» за договором № 318-000010 від 27 лютого 2018 року (а. с. 38 45).

Страховий платіж за цим договором установлено в розмірі 112437 грн 50 к. (пункт 3.1. договору), а пунктом 10.4 договору визначено, що страховик відшкодовує потерпілій третій особі моральну шкоду в розмірі до 100000 грн 00 к. при судовому врегулюванні і до 5000 грн 00 к. при досудовому врегулюванні (в разі визнання страхувальником вимог обґрунтованими за згодою зі страховиком).

Згідно з частинами першою другою статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Саме такий висновок щодо застосування цих норм матеріального права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц (пункт 73), а тому, установивши, що власник транспортного засобу, використанням якого було завдано збитків майну позивача, застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану цим транспортним засобом, та вчасно і в повному обсязі сплатив страхові внески, суд першої інстанції не мав підстав для покладення відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дії зазначеного джерела підвищеної небезпеки, на КП «Вінницька транспортна компанія».

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», 21000, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 29, , 2305 грн (дві тисячі триста п`ять) грн 20 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало