Провадження № 22-ц/4808/580/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

за участю секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осудар Оксани Петрівни на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Пастернак І.А. 12 лютого 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 19 лютого 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання та на утримання неповнолітніх дітей, стягнення половини вартості відчуженого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.12.2018 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду, згідно з якою сторони домовились про те, що ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1250 грн. на кожну дитину окремо до їх повноліття, а за умови продовження навчання на денній формі до досягнення кожною дитиною 23-річного віку, починаючи з грудня 2018 року шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.

У зв`язку із затвердженням мирової угоди провадження у справі в частині стягнення аліментів закрито.

В частині стягнення грошових коштів з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позов мотивовано тим, що 27.05.2012 року між сторонами було укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

09 липня 2013 року, перебуваючи в шлюбі, відповідач придбав автомобіль СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 2004 року випуску, який продав 30 липня 2018 року. Згідно даних сайту AUTO RIA станом на момент подання позову ринкова вартість вказаного автомобіля становила 4616 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 128786 грн.

Оскільки вказаний автомобіль придбано в шлюбі та для забезпечення інтересів сім`ї, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення половини вартості цього майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того позивачу стало відомо, що відповідач придбав транспортний засіб марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, н.з. НОМЕР_4 , ринкова вартість якого за даними сайту AUTO RIA становить 3175 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 31 серпня 2018 року становило 89757 грн.

Позивач зазначає, що вказаний автомобіль відповідачем придбано також за час шлюбу, а тому він належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 64393 грн., що становить вартість 1/2 частки вартості автомобіля марки СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску; стягнути грошові кошти в сумі 89757 грн., що становить вартість транспортного засобу марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2300 см.куб., вид палива бензин або газ, номерний знак НОМЕР_4 ; визнати приватною власністю ОСОБА_1 т/з марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2300 (см.куб.), вид палива бензин або газ, н.з. НОМЕР_4 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини транспортного засобу марки CНEVROLET NIVA 21230 д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року, що складає 47355 грн. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на транспортний засіб марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини транспортного засобу марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2300 (см.куб.), вид палива бензин або газ, номерний знак НОМЕР_4 , що складає 29570 грн., а також 1602,37 грн. витрат по оплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Осудар О.П. подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач не заперечує, що автомобіль марки СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску придбано у шлюбі з позивачем і він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте наполягає, що дійсна вартість 1/2 даного автомобіля, яку він погоджується оплатити позивачу, становить 29750 грн., оскільки такий автомобіль у 2013 році ним придбано за 59500 грн., що стверджується матеріалами справи. Однак позивач не бере до уваги дійсну ринкову вартість даного автомобіля і надає до матеріалів справи висновок №18 від 22.02.2019 року про середньо-ринкову його вартість.

Вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту прав, оскільки надаючи суду письмові докази про те, що відповідачу на праві приватної власності належить автомобіль марки ГАЗ 33023, 2002 року випуску, позивач просить суд визнати за відповідачем право власності на вказаний автомобіль.

Також зазначає, що з початку березня 2018 року відповідач не проживав разом із ОСОБА_2 , не вів з нею спільного господарства, не мав спільних сімейних обов`язків та спільних коштів, що у суді підтверджено поясненнями позивача та показами свідка ОСОБА_5 , а також письмовими доказами, зокрема, довідкою №590/19 від 30.11.2019 року. За таких обставин, проживаючи окремо від колишньої дружини, маючи з нею окремий бюджет, користуючись власними коштами, відповідач придбав автомобіль ГАЗ 33023, який, на його думку, не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що вартість даного автомобіля на момент придбання згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу №5049/18/003233 від 10.04.2018 року становила 21875 грн. Проте судом не взято до уваги вказаний письмовий доказ, натомість суд посилався на довідку №18 про визначення середньо-ринкової вартості вказаного автомобіля без врахування пробігу та технічного стану. При цьому середньо-ринкова вартість автомобіля повинна оформлятись висновком-звітом експерта-товарознавця, а не довідкою.

Також вважає, що позивач з порушенням норм процесуального права подала заяву про збільшення позовних вимог, яка за своєю суттю є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами, що виключає можливість розгляду в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог. А відсутність ухвали суду про прийняття до розгляду заяв про збільшення позовних вимог підтверджує незаконність та безпідставність таких заяв та їх розгляду.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині отримання позивачем вартості 1/2 частини спільного майна автомобіля СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 , яка становить 29750 грн.

Представником позивача адвокатом Рубцовою К.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що судом правильно встановлено обсяг спільно нажитого у шлюбі майна, зокрема, автомобіля СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 та автомобіля марки ГАЗ 33023, 2002 року випуску.

Зазначає, що відповідачем не було надано доказів з приводу встановлення окремого режиму проживання в період зареєстрованого шлюбу з позивачем у судовому порядку, котре б давало підстави вважати, що автомобіль ГАЗ 33023 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні висловився, що позивача він бачив лише раз, не був близьким другом сім`ї та не був вдома у сторін, а тому даний свідок не може володіти інформацією щодо подружнього життя сторін, їх спільного проживання та його фактичного припинення.

Твердження апелянта з приводу того, що протягом березня 2018 року він перебував на роботі у іншій області і не проживав із сім`єю не говорить про припинення між подружжям взаємних прав та обов`язків, а купівля автомобіля марки ГАЗ 33023 в період, коли відповідач пішов із місця проживання його сім`ї не відносить автоматично дане майно до його особистої приватної власності. Оскільки шлюб між сторонами розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.08.2019 року, позивач вважає, що спосіб захисту права було обрано правильно і ставити вимогу про визнання даного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя не було необхідності.

Суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів щодо того, коли і за якою ціною було відчужено транспортний засіб. А надані суду довідки №17 та №18 про середньо-ринкову ціну автомобілів від 22.02.2019 року є належними доказами ринкової вартості автомобілів, оскільки видані СПД-ФО ОСОБА_6 , який має відповідну освіту, спеціальність та кваліфікацію судового експерта-товарознавця, що має право проведення автотоварознавчої експертизи відповідно до свідоцтва.

Зазначає, що позивач не змінювала предмет та підстави позову у суді першої інстанції, а лише уточнила перелік майна, яке підлягає розподілу, включивши автомобіль ГАЗ 33023.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони по справі з 27.05.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.05.2012 року (а.с. 5).

Згідно Заяви про приєднання до публічного договору №IFI8A! від 09.07.2013 року ОСОБА_1 надав свою згоду на приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль СНЕVROLЕТ NIVA 21230, 2004 року випуску, н.к. НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 59500 грн. (а.с. 13-14).

Відповідно до Договору поруки від 05.08.2013 року ОСОБА_7 виступала поручителем перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем ОСОБА_1 зобов`язань за вищевказаною Заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу (а.с. 15).

Листом №31/9/1537 від 30.08.2018 року Територіальним сервісним центром №2641 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області повідомлено, що згідно баз даних ЄДР МВС України за ОСОБА_1 26.02.2016 року був зареєстрований т/з марки СНЕVROLЕТ NIVA 21230, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1700 (см. куб.), вид палива бензин, д.н.з. НОМЕР_6 . Вищевказаний транспортний засіб 31.07.2018 року був перереєстрований на іншого власника.

Згідно баз даних ЄДР МВС України за ОСОБА_1 10.04.2018 року зареєстровано транспортний засіб марки ГАЗ 33023, кузов НОМЕР_3 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2300 (см. куб.), вид палива бензин або газ, номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 32).

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 10.04.2018 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб ГАЗ, модель 33023 бортовий, білий, н.к. (шасі, рама) НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_7 , за ціною 21875 грн. (а.с. 73-76, 119-120).

Як вбачається з Довідки №17 про середньо-ринкову ціну автомобіля від 22.02.2019 року, складеної на замовлення ОСОБА_2 СПД-ФО експертом ОСОБА_6 , середньо-ринкова вартість автомобіля СНЕVROLЕТ NIVA, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1690 (см. куб.), вид палива бензин, без врахування пробігу та технічного стану станом на 31.07.2018 року складає 94710,00 грн. (а.с. 80-81).

Згідно Довідки №18 про середньо-ринкову ціну автомобіля від 22.02.2019 року, складеної на замовлення ОСОБА_2 СПД-ФО експертом Романюком В.К., середньо-ринкова вартість автомобіля ГАЗ 33023, рік випуску 2002, об`єм двигуна 2445 см. куб., вид палива бензин, номерний знак НОМЕР_4 , без врахування пробігу та технічного стану станом на 22.02.2019 року складає 59140,00 грн. (а.с. 82-83).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на нього. При цьому частки чоловіка і дружини у майні є рівними. Відповідачем презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно не спростовано, не надано належних доказів того, що дане майно придбане за його особисті кошти чи за час окремого проживання.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В той же час позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Вказані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2012 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.08.2019 року шлюб між ними було розірвано.

Таким чином місцевий суд прийшов до правильного висновку, що спірне майно, а саме автомобіль СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки ГАЗ 33023, 2002 року випуску, н.з. НОМЕР_4 , які були зареєстровані на ім`я відповідача, придбані ним в період шлюбу з позивачем.

Згідно правового висновку, який викладений в постанові Верховного Суду від 29.01.2021 року в справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Що стосується доводів апелянта про те, що сторони з березня 2018 року не проживали разом та не вели спільного господарства, не мали спільних сімейних обов`язків та спільних коштів, а тому придбаний 10.04.2018 року автомобіль ГАЗ 33023, 2002 року випуску, н.з. НОМЕР_4 , не належить до спільної сумісної власності подружжя, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим відповідач не спростував презумпцію спільності майна подружжя, що є його процесуальним обов`язком.

Суд вірно взяв до уваги, що перебування відповідача на роботі за межами місця проживання у березні 2018 року не може свідчити про факт припинення правовідносин подружжя. А долучена до справи копія довідки КНП Дзвиняцький центр первинної медико-санітарної допомоги Дзвиняцької сільської ради ОТГ Росільнянська амбулаторія загальної практики сімейної медицини №590/19 від 30.11.2019 року не стосується досліджуваного періоду.

Щодо долучених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції копій акту та довідки від 09.02.2021 року про фактичне місце проживання ОСОБА_1 в смт. Смига Дубенського району Рівненської області, то слід зазначити наступне.

Так, частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані докази до суду першої інстанції відповідачем не подавалися, а долучені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. При цьому сторона відповідача не надала суду доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

Більше того, в місцевому суді відповідачем було долучено до матеріалів справи довідку №590/19 від 30.11.2019 року, яка суперечить вказаним довідці та акту.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц та Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19.

Встановивши, що спірний транспортний засіб СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач здійснив продаж зазначеного майна без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 47355 грн. у рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, враховуючи його ринкову (дійсну) вартість.

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсна вартість транспортного засобу СНЕVROLЕТ NIVA 21230, н.з. НОМЕР_2 встановлена довідкою, а суд не взяв до уваги доводи відповідача щодо вартості автомобіля на момент покупки, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи.

До такого ж висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18).

Крім того, відповідач не надав доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу, а також не спростував належними доказами визначений розмір вартості автомобіля.

Також колегія суддів вважає, що позивач вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості транспортного засобу ГАЗ 33023 бортовий, н.з. НОМЕР_7 , тоді як відповідач, маючи реальний доступ до даного автомобіля, не надав суду жодного доказу, який би спростував заявлену позивачем його ринкову вартість.

Отже, позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконала - надала суду докази, що підтверджують орієнтовну ринкову вартість спірних транспортних засобів, а відповідач на підтвердження іншого не надав та не скористався своїм правом щодо надання інших доказів на спростування визначеного розміру вартості автомобілів та підтвердження іншої їх вартості, а також правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин.

Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що на даний час ним відчужено автомобіль ГАЗ 33023 бортовий, н.з. НОМЕР_7 , на правильність висновків суду також не впливає, оскільки як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 14.04.2021 року у справі №2-2974/12 (провадження №61-12781св20), у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг усього спільно нажитого майна за період шлюбу, а не на момент його розірвання.

При цьому в постанові Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №725/3818/19 (провадження №61-11831св20) зазначено, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації, а тому доводи апелянта з даного приводу не заслуговують на увагу.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18 (провадження №61-19084св20), від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження №61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19 (провадження №61-21084св19).

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем норм процесуального права, оскільки подана нею заява про збільшення позовних вимог за своєю суттю є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами, що виключає можливість її розгляду в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом поданого позову є стягнення грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно.

Таким чином в поданій заяві позивач фактично збільшила розмір своїх позовних вимог шляхом збільшення переліку майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування з наведених апелянтом доводів не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осудар Оксани Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.