Справа № 462/6481/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 травня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Масної К.О.

представника позивача, адвоката Свиридова С.В.

№462/6481/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу

встановив:

16.10.2020 року адвокат Свиридов С.В. звернувся до суду з позовом в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 4359,00 грн., судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7299,80грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК ВУСО») та ОСОБА_2 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АМ/ 1311574 від 07.02.2017 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05.09.2018 року о 18.30 год. по вул. Бортнянського, 20А у м. Львові сталася дорожньо- транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Крім того, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, не повідомивши підрозділ поліції.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортам засіб Suzuki Grand Vitara державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2018 року по справі №462/7077/18, відповідач - ОСОБА_2 , 05.09.2018 року о 18.30 год. по вул. Бортнянського, 20 А у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Рено», номерний знак НОМЕР_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Suzuki», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а автомобілі отримали механічні пошкодження, крім того, будучи учасником дорожньо - транспортної пригоди, залишив місце ДТП не повідомивши підрозділ поліції, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 ст. 122-4 КУпАП.

У суді ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, підтвердив вказані вище обставини, щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Стосовно закриття провадження у справі №462/7077/18, позивач зазначає, що воно було закрито у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушенні строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення.

Проте звертає увагу, що закриття провадження у справі на підставі ч.2 ст.38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєну ДТП.

Застосування п.7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливо виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення, справа не може бути закрита у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, а підлягає закриттю саме на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був організований огляд автомобіля.

Згідно, Ремонтної калькуляції № 997630 від 21.02.2019 р. та Рахунку № від 18.04.2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara» , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та запасних частин склала: 4359,00 грн.

За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 04431-24 від 23.04.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 4359,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10118 від 24.04.2019 р.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО склав: 4359,00 грн.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2018 року по справі №462/7077/18 та адміністративних матеріалів по даній справі, відповідач самовільне залишив місце пригоди та не повідомив поліцію.

Відповідно до ч.38.1.1 п (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 10118 від 24.09.2019 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 4359,00 грн., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 05 вересня 2018 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 4359,00 грн.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та розмір.

10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір 10/03/2020 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредит відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № AM 1311574 від 10.10.2017 р. (п. 16 Додатку №1 до договору).

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 07.04.2020 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 07.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа 469) але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку. З врахуванням вищевикладеного, позивач змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Свиридов С.В. позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АМ/1311574 від 10.10.2017 року, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії з 10.10.2017р. до 09.10.2018р.

05.09.2018 року о 18.30 год. по вул. Бортнянського, 20А у м. Львові сталася дорожньо- транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Крім того, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, не повідомивши підрозділ поліції.

Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ "СК «ВУСО» автомобіль.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2018 року по справі №462/7077/18, відповідач ОСОБА_2 , 05.09.2018 року о 18.30 год. по вул. Бортнянського, 20 А у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Рено», номерний знак НОМЕР_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Suzuki», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а автомобілі отримали механічні пошкодження, крім того, будучи учасником дорожньо - транспортної пригоди, залишив місце ДТП не повідомивши підрозділ поліції, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 ст. 122-4 КУпАП. У суді ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, підтвердив вказані вище обставини, щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати (а.с.18).

Крім того, згідно вищевказаної постанови, провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушенні строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні згаданого ДТП доведена та доказуванню не підлягає.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Так, для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був організований огляд автомобіля.

Згідно Ремонтної калькуляції № 997630 від 21.02.2019 р. та Рахунку № від 18.04.2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та запасних частин склала 4359,00 грн.

За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 04431-24 від 23.04.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 4359,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10118 від 24.04.2019 р.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО склав 4359,00 грн.

Відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2018 року по справі №462/7077/18, відповідач самовільне залишив місце пригоди та не повідомив органи поліції.

Згідно ч.38.1.1 п (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Як слідує з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 10118 від 24.09.2019 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 4359,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 05 вересня 2018 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 4359,00 грн.

Крім того судом встановлено, що 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредит відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № AM1311574 від 10.10.2017 р. (п. 16 Додатку №1 до договору).

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 07.04.2020 року відповідачу було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 07.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа 469). Проте, на даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 840,80 грн. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі - ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, обставинами, які підлягають доказуванню, щодо розміру витрат сторони позивача на правничу (правову) допомогу, є:

- вартість послуг адвоката, визначена між позивачем та адвокатом Самойленко П.М. у Договорі про надання правової допомоги №1 від 10.12.2019;

- обсяг наданих адвокатом в рамках Договору про надання правової допомоги №1 від 10.12.2019 послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті. Такі обставини підтверджуються: описом робіт (наданих послуг) адвокатом, актом приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №3 від 25.09.2020 року на суму 7299,80 грн. (а.с.32-37).

Таким чином, вартість фактично наданих для ОСОБА_1 у цивільній справі №462/6481/20 послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 7299,80 грн.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1191 ЦК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 , р/р: НОМЕР_6 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 380775, місцезнаходження: м. Київ, вул. К. Малевича, 89/151) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 4359,00 грн. (чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять грн. 00 коп.), судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 840,80 грн.(вісімсот сорок гривень 80 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7299,80 грн. (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 24.05.2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук