Справа № 397/1377/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.06.2021 . Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мирошниченко Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом представника Кіріченка Віталія Михайловича, який діє в інтересах позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 61015,54 грн. за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 17.07.2007 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, за яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 75750 грн. на термін до 16.07.2027, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 12.10.2020 ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 858422 грн. 04 коп., яка складається з наступного: 61015,54 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 200774,98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2191,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 594439,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 61015,54 грн., що складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Ухвалою судді від 09.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 27-28).

Представник позивача у судове засідання не з?явився, не заперечував проти розгляду справи без їх участі та винесення заочного рішення (а.с. 3).

Крім того, 16.02.2021 судове засідання, за клопотанням представника позивача, відкладено для надання додаткового часу щоб подати додаткові докази та пояснень по справі (а.с. 79-81).

16.03.2021 представником позивача подано аналогічне клопотання, проте судове засідання у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному (а.с. 91-93).

22.04.2021 представником позивача повторно подано аналогічне клопотання, проте судове засідання у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належного повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 102-105).

У судове засідання на 24.06.2021 представником позивача знову подано аналогічне клопотання.

Судом враховано, що представником позивача неодноразово подавалися клопотання про відкладення судових засідань для надання додаткового часу щоб подати додаткові докази та пояснень по справі і у зв`язку з цим та з інших підстав судові засідання відкладалися. Однак, станом на день розгляду справи стороною позивача будь-які докази та пояснення по справі суду не надані.

Тому, враховуючи розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, так як надання відповідних клопотань та не надання додаткових доказів та пояснень по справі (у зв`язку з чим подавалися клопотання) є свідоме затягування розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 109).

Представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 42-48).

Отже, справа розглядається за правилами спрощеного провадження, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2007 між ПриватБанком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, за умовами п. 7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17.07.2007 по 16.07.2027 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 60600,00 грн. на наступні цілі: житло в кредит, а також у розмірі 13635 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «17» по «22» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 978,12 грн. для погашення (вказується конкретна сума) заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. №У разі порушення вищевказаних термінів сплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п. 7.2 вказаного кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

Згідно п. 7.4 даного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,11% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 7-10, 51-53).

З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що заборгованість клієнта банку ОСОБА_1 станом на 12.10.2020 становить 858422 грн. 04 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 61015 грн. 54 коп., заборгованості за простроченими відсотками 200774 грн. 98 коп., заборгованість за простроченою комісією 2191 грн. 68 коп., пеня 594439 грн. 84 коп. Заборгованість до стягнення заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 61015 грн. 54 коп. (а.с. 4-6).

Згідно відомостей з ЄДРПОУ, виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, банківської ліцензії та Статуту, АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право на здійснення банківських операцій (а.с. 12, 14-17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кіровоградської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину частково недійсним та відновлення порушеного права задоволено частково; визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007 із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1 кредитних договорів № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 54-56).

У вищевказаному рішенні районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 судом зазначено наступне: «Таким чином, умова договору, передбачена п.п. 2.3.1 кредитного договору, про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно позивача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткових ставок по кредитним договорам та зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити відповідний перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної ставки за кредитними договорами з урахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п. 7.1 кредитних договорів, а визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити».

Листом від 08.01.2013 № 20.1.0.0.0/7-121108/1308 Приватбанк повідомив ОСОБА_1 про те, що рішення суду щодо незаконного збільшення відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та № KGLWG201580014 від 17.07.2007 було виконано, перерахунок відсоткової ставки здійснено 07.04.2011. Однак, 18.04.2011 дані договори було розірвано в зв`язку з порушенням нею умов кредитного договору. За вказаними договорами існує прострочена заборгованість, яка підлягає сплаті (а.с. 61).

За виконавчим написом від 31.10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 17628, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, за період з 17.07.2007 по 05.09.2017, в розмірі 589606,36 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 61015,54 грн.; заборгованість за відсотками 164550,56 грн.; заборгованість з пені та комісії 2191,68 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 250,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 28064,59 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. (а.с. 62).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31.10.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 17628 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 (а.с. 69-72).

Крім того, постановою Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 397/348/14-ц (провадження № 61-4942св18) скасовано заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2016 і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Олександрівський районний сектор Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, Служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації Кіровоградської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації (а.с. 63-68).

Відносини, що склалися між сторонами відносяться до правовідносин щодо укладання правочинів - договорів, зокрема кредитного договору, а тому, в даному випадку, необхідно керуватися главами 48, 49, 71 Цивільного кодексу (далі ЦК) України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Із змісту ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На підставі ч. 2 ст. 80 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2017 у справі № 397/310/17 (н/п 2/397/208/17) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017, встановлено, що суд встановив наявність правових підстав для визнання кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 недійсним, разом з тим прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (а.с. 113-122).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

АТ КБ «ПриватБанк» не пред`являло вимоги про застосування наслідків недійсності правочину у порядку передбаченому статтею 1057-1 ЦК України.

Враховуючи вимоги закону, а саме вимоги статей 216, 1054 та 1057-1 ЦК України, зважаючи на недійсність кредитного договору, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили і на підставі якого виникли оспорювані правовідносини між сторонами, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для стягнення коштів та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо заявленої представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи, що під час судового розгляду справи встановлено необгрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав.

Згідно приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову представника Кіріченка Віталія Михайловича, який діє в інтересах позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 03.10.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Олександрівський районний суд Кіровоградської області).

Повний текст рішення виготовлено 02.07.2021.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Представник позивача: Кіріченко Віталій Михайлович, місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, довіреність № 1740-К-Н-О від 01.04.2019.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 , рнокпп - НОМЕР_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місце знаходження: 03131, м. Київ, Голосіївський район, вул. Бродівська, 93В, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000042 від 18.09.2017, ордер серія АА №1075427 від 24.01.2021.

Суддя:/підпис/ Д.В. Мирошниченко

Згідно з оригіналом:

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Судове рішення станом на ____________ 2021 набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи № 397/1377/20

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Мирошниченко

Копію засвідчено ______________ 2021