Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 1306/596/2012

провадження № 61-18557св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2011 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 0 в загальному розмірі 94 626,52 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становило 756 056,44 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальнику надано кредит на загальну суму 83 000,00 дол. США зі сплатою 12,40 % річних.

21 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 189821, за умовами якого поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

Позичальник взятих на себе зобов`язань не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з цим банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів солідарно.

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції та ухвали за наслідками його перегляду

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області заочним рішенням від 24 лютого 2012 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 94 626,52 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становило 756 056,44 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідачі не виконали взятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредитних коштів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 27 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року залишив без задоволення.

13 січня 2020 року ОСОБА_2 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що її не було повідомлено про розгляд цієї справи, а тому вона пропустила строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

Короткий зміст ухвал та постанови суду апеляційної інстанції

Львівський апеляційний суд ухвалою від 20 січня 2020 року визнав неповажними зазначені заявником причини пропуску процесуального строку та залишив скаргу без руху з наданням можливості подати клопотання із зазначенням поважних причин пропуску на апеляційне оскарження та подати документи на підтвердження сплати судового збору.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 10 березня 2020 року у складі судді Крайник Н. П. поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на зазначене заочне рішення.

Львівський апеляційний суд постановою від 09 жовтня 2020 року заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 0 у загальному розмірі 94 626,52 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становило 756 056,44 грн, та сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2 823,00 грн, а всього 758 879,44 грн - скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовив.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що, надіславши боржнику та поручителю 13 березня 2010 року вимоги про дострокове повернення кредиту, АТ «УкрСиббанк» змінило умови договору в частині строку виконання основного зобов`язання з 21 березня 2032 року на 13 березня 2010 року (+ 32 календарні дні з дати отримання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення кредиту (пункт 6.2 кредитного договору), а з позовом до суду кредитор звернувся лише у грудні 2011 року, тобто зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_2 через припинення договору поруки.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У грудні 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування преклюзивного (присічного) строку на апеляційне оскарження, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 757/15679/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 638/11409/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 160/7524/18; щодо необхідності дотримання процесуальних обов`язків учасниками справи, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16409/15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 червня 2020 року у справі № 916/3200/17. Також заявник посилається на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом частини четвертої статті 559 ЦК України та порушенням апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, щодо не направлення позивачу ухвали про відкриття провадження у справі та копії апеляційної скарги; не повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року. Також заявник вказував на те, що відповідачі належним чином повідомлялися про розгляд справи в місцевому суді, та враховуючи, що подання ОСОБА_2 заяви про перегляд заочного рішення свідчить про її обізнаність із справою, апеляційний суд зобов`язаний був застосувати присічний (преклюзивний) строк та відмовити ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження. Зазначив, що, постановляючи ухвалу від 20 січня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд встановив факт того, що зміна ОСОБА_2 свого місця проживання не є належною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. Водночас 10 березня 2020 року апеляційний суд прийняв ухвалу, якою поновив строк на апеляційне оскарження та відкрив апеляційне провадження. При цьому у вказаній ухвалі апеляційний суд не навів жодної підстави для поновлення присічного строку на апеляційне оскарження, що свідчить про непослідовність та суперечність у зроблених судом висновках. Єдиною підставою було зазначено неотримання відповідачкою судових рішень, оскільки вона змінила своє місце проживання.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

15 січня 2021 року справа № 1306/596/2012 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року, апеляційний суд встановив такі обставини.

Оскаржуване заочне рішення постановлене за відсутності ОСОБА_2 , його копію суд надсилав на адресу відповідачки, однак доказів його отримання ОСОБА_2 в матеріалах справи немає.

16 січня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року, однак доказів отримання нею копії ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2017 року, якою її заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, в матеріалах справи немає.

Копію ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2017 року представник відповідачки - ОСОБА_3 отримала 03 січня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою на заяві про видачу копії судового рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про поновлення строку на оскарження заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року, з метою забезпечення права на апеляційний розгляд апеляційний суд вважав за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінюючи спірні правовідносини, касаційний суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126св20), в якій розглядалося питання щодо складу апеляційного суду, який має вирішувати питання про відмову у відкритті апеляційного провадження та його відкриття.

Так, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Відкриття апеляційного провадження у справі слід розглядати як сукупність передбачених процесуальним законом послідовних дій суду апеляційної інстанції, які розпочинаються визначенням колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи та завершуються постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги, про відкриття або про відмову у відкритті апеляційного провадження. Відкриття апеляційного провадження є підставою для переходу до іншої стадії судового процесу - апеляційного розгляду, порядок проведення якої регламентований параграфом 3 глави 1 розділу VЦПК України.

Апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення його статті 185 (частини перша та друга статті 357 ЦПК України).

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частини третя та четверта статті 357 ЦПК України).

Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Отже, з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.

Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з нормою вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, і ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми і змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Водночас ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

З урахуванням наведеного й обставин справи, Велика Палата Верховного Суду вважала, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України).

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поважність наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження має оцінити суд апеляційної інстанції у складі колегії суддів у складі трьох суддів.

У цій справі ухвала про поновлення процесуально строку та відкриття провадження постановлена суддею апеляційного суду Крайник Н. П. одноособово, а не колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів, визначеною протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, як це передбачено статтею 359 ЦПК України.

Крім того, оцінюючи спірні правовідносини Верховний Суд Враховує таке.

Апеляційний суд встановив, що 16 січня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення у цій справі(далі - ЦПК України 2004 року), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Аналогічну норму містить і частина четверта статті 287 чинного ЦПК України.

З апеляційною скаргою на заочне рішення ОСОБА_2 звернулася 13 січня 2020 року, тобто майже через три роки від дати постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Зазначеним обставинам апеляційний суд не надав жодної оцінки та дійшов передчасного висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

У касаційній скарзі представник позивача фактично оскаржує ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 березня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року, а згідно з частиною другою статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

За таких обставин заслуговують на увагу доводи касаційної скарги в частині того, що апеляційний суд у складі судді Крайник Н. П. дійшов передчасного висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За викладених обставин ухвала Львівського апеляційного суду від 10 березня 2020 року та постанова Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року підлягають скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги щодо суті спору не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд неповноважним складам та без належного правового обґрунтування дійшов висновків про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої ухвалено оскаржуване в касаційному порядку судове рішення.

Суд, здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити, чи не буде поновлення такого строку втручанням у принцип правової визначеності, та, враховуючи баланс суспільного і приватного інтересу, дійти висновку про можливість (неможливість) відновлення строку на апеляційне оскарження.

Під час нового розгляду апеляційний суд має повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження з урахуванням принципу правової визначеності (res judicata) з викладенням обґрунтованих мотивів або відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, або поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 березня 2020 року і постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун