КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 363/783/20
провадження № 22-ц/824/7298/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у складі судді Рудюка О. Д.,

встановив:

24.02.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2008 у розмірі 30 824,40 грн та судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.12.2008, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися частиною 1 статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Пунктами 1.1.1.6.7., 1.1.5.1. та 1.1.5.2. договору передбачено можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме: 1) впроваджені зміни відсоткової ставки з 01.09.2014 до розміру 34,8% річних, з 01.04.2015 до розміру 43,2% річних; 2) з 01.09.2015 впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.3.1. клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; 3) з 01.04.2019 впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.3.5 договору при порушенні

позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим

договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф згідно

тарифів в розмірі 250 грн (в еквіваленті 250 грн за кредитними картками, відкритим у

валюті USD) + 5% від суми позову.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 23.01.2020 має заборгованість - 30 824,40 грн, з яких: 19 942,71 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 962,65 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5 213,12 грн - пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн (фіксована частина), 1 455,92 грн (процентна складова).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.12.2008 у розмірі 16 200 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 104,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Свої доводи мотивує тим, що 23.12.2008 відповідачем було підписано анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій сторони погодили розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Крім цього, разом із анкетою-заявою 23.12.2008 відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У вказаній довідці зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць, яка нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше.

Тобто, сторонами при укладені кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить підпис відповідача та є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 , від по справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року по справі №572/1169/17, від 12 лютого 2020 року по справі №382/327/18-ц та від 26 лютого 2020 року по справі №355/1091/17.

Надана виписка по рахунку є належним та допустимими доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем, факт видачі кредитної картки, часткове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Продовжуючи користуватися коштами, відповідач приєднувався до редакції тих Умов та правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування коштами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції допустив однобічність неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 9 000 грн.

Відповідно до довідки про умови кредитування та обслуговування кредитної картки, 31.01.2017 кредитний ліміт збільшено до 16 200 грн.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку підписано відповідачем.

За розрахунком банку станом на 23.01.2020 утворилась заборгованість - 30 824,40 грн, з яких: 19 942,71 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 962,65 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5 213,12 грн - пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн (фіксована частина), 1 455,92 грн (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти по картковому рахунку № НОМЕР_1 , 31.01.2017 відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 16 200 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 200 грн є доведеними.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 3 962,65 грн - заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5 213,12 грн - пені, а також штрафів 250 грн (фіксована частина) та 1 455, 92 грн - процентна складова, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 23.12.2008 процентна ставка не зазначена, в ній відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.12.2018 року шляхом підписання заяви.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16 200 грн, в межах розміру встановленого кредитного ліміту.

З огляду на вказану обставину, а також враховуючи, що відповідно до виписки по картковому рахунку станом на 27.12.2018 розмір заборгованості відповідача становив 16 171,40 грн, після цієї дати останній кредитні кошти не використовував, в подальшому до вказаної суми банком нараховувались суми по пені та процентам, підстави для скасування ухваленого по справі рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту в розмірі, що перевищує розмір кредитного ліміту, відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, нарахованими у розмірі 86,4% відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, ст. 625 ЦК України; заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Проте апеляційний суд не може погодитись з іншим висновком суду, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, зазначаючи, що надані позивачем докази взагалі не містили умов, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 23.12.2008, яку суду надав банк, зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом становитиме 2,5% на місяць, яка нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше; штраф при порушенні строків платежів більш ніж на 120 днів - 250 грн +5% від суми позову.

Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам в розмірі, визначеному умовами договору - 2,5 % на місяць, по справі заявлено не було, а тому доводи апеляційної скарги в частині погодження розміру відсоткової ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості не стосуються предмета спору та не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Пред`являючи вимогу про стягнення 3 962,65 грн заборгованості за процентами, нарахованим на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, позивач порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта) та розмір (84, 4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.

Крім цього, підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використання кредитки " Універсальна, 55 днів пільгового періоду", також не містить погодження відповідачем відповідальності у вигляді 86,4% для картки "Універсальна" за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги про стягнення пені та штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення процентів на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафам підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку штрафу в сумі 1 060 грн ( 250 грн + 810 грн (5% від 16 200 грн).

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

З огляду на задоволення позовних вимог на загальну суму 17 260 грн, що складає 56% від загальної ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 177, 12 грн у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання позовної заяви, 1765,68 грн - за подання апеляційної скарги, всього на загальну суму 2 942, 80 грн.

Сплата банком судового збору в указаних розмірах підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, пені та штрафів, розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) штраф за прострочення виконання зобов`язання - 1 060 грн.

В решті позову у вказаній частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 942,80 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк