Справа № 509/28/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Мочернюк В.В.,

представника позивача Бобрешової С.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/28/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бобрешова С.А. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 інформацію, поширену ОСОБА_3 та викладену на особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук (Facebook)( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме:

- від ІНФОРМАЦІЯ_4 року за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2 « ІНФОРМАЦІЯ_5.»

- від ІНФОРМАЦІЯ_6 року за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_3 виклала на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук (Facebook) публікацію із наступним текстом:

«ІНФОРМАЦІЯ_8.».

-від ІНФОРМАЦІЯ_9 року за ІНФОРМАЦІЯ_10 публікацію із наступним текстом:

«ІНФОРМАЦІЯ_11.».

Зобов`язати ОСОБА_3 на своїй сторінці соціальній мережі Фейсбук ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 - протягом 10-ти днів з дати набрання законної сили рішення суду поширити повідомлення - наступного змісту змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_12», та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_3 являється колишньою невісткою позивача ОСОБА_2 , при цьому сім`я повністю знаходилась на матеріальному утриманні свекрухи, яка забезпечила невістку із дітьми житлом, регулярно сплачувала відпустки для відпочинку та оздоровлення онуків, забезпечувала оселю побутовими речами, купувала для невістки та онучок одяг та взагалі ні в чому не відмовляла рідним.

Задля прискорення усиновлення прийомної дитини, ОСОБА_2 подарувала останньому 1/4 власної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Задля покрашення житлових умов для родини сина, ОСОБА_2 було придбано будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 до якого ОСОБА_3 разом із дітьми переїхала у червні 2018 року.

Після переїзду до нової оселі, ОСОБА_3 вирішила, що не бажає продовжувати подружнє життя із чоловіком (сином позивача) і звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Так, рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 02 листопада 2018 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано. На теперішній час між колишнім подружжям склались вкрай неприязні стосунки, відносини стали нестерпними, як стверджує представник позивача агресивне ставлення ОСОБА_3 до колишнього чоловіка та свекрухи при кожній зустрічі призводить до суперечок та скандалів, при цьому, остання не дозволяє дітям спілкуватись із батьком та бабусею ОСОБА_2 , налаштовує дітей проти родичів.

В позові представник позивача посилається на те, що відповідач на своїй персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook поширила вказану вище недостовірну інформацію про ОСОБА_2 , яка підлягає спростуванню.

В позовній заяві зазначає, що з публікації від ІНФОРМАЦІЯ_6 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_2 висловлювалась нецензурною лексикою, погрожувала фізичною розправою, підкупила службу у справах дітей та взагалі погрожувала вбивством.»

З публікації від ІНФОРМАЦІЯ_9 року та коментарів до неї вбачається, що ОСОБА_3 систематично намагається ганьбити та знечестити добре ім`я позивача ОСОБА_2 , знаючи та усвідомлюючи при цьому, що остання є хворою людиною і тяжко переживає відповідні наклепи на себе, що виражається у посиленні хронічних хвороб та загостренням нових неврологічних захворювань на тлі переживань та нервових зривів. Відповідач стверджує, що ОСОБА_2 нібито погрожувала їй розправою, вкрала в неї гроші та віддавала накази бити онуків та інші страшні речи, в яких вона намагається звинуватити ОСОБА_2 без належних на то доказів.

Вказані вище публікації у соціальній мережі Фейсбук ( БасеЬоок ) зроблені відповідачем саме у той час, коли законний власник житла, а саме позивач ОСОБА_3 намагалась потрапити до належного їй будинку, а відповідач чинила їй у цьому опір. До того, ж остання у приватних бесідах не приховувала, що не бажає повертатись до міста Шепетівка Хмельницької області, з якого вона родом, а буде до останнього намагатись залишитись жити в приватному будинку в ж/м «Совіньйон», що розташований в елітному районі біля моря.

Позивач ОСОБА_3 вкрай тяжко морально та фізично перенесла появу відповідних публікацій, оскільки будучи віруючою та за своєю природою добродушною людною, яка завжди робила все можливе для онуків та невістки, ніколи не змогла б сказати чи зробити щось побідне, про що написано відповідачем у публікаціях у соціальній мережі Фейсбук (FасеЬоок) від ІНФОРМАЦІЯ_6 року та ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Вказані обставини суттєво вплинули на здоров`я позивача, що призвело до гіпертонічної хвороби, постійних головних болів та нездужання, будучи інвалідом, ОСОБА_2 переживала та відчувала моральні страждання настільки, глибоко, що вони перетворились у фізичні захворювання серця та нервів.

Так, представник позивача наголошує, що згадування імені позивача у відповідному пості відповідача ОСОБА_3 у соціальній мережі Фейсбук створює у необмеженої кількості читачів уявлення про можливе порушення законодавства з боку позивача, про нібито несприятливе ставлення до онуків та інше, що в свою чергу, порушує її особисті немайнові права, а саме: право на честь, гідність та ділову репутацію.

Поширена відповідачем інформація про ОСОБА_2 є негативною, недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, ганьбить її честь, гідність й завдає шкоди діловій репутації. Вказані обставини й стали для позивача приводом для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.01.2021 року провадження по справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.02.2021 року о 09:00 год.

09.02.2021 року в підготовче засідання сторони та їх представники не з`явилися. 08.02.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення засідання на іншу дату в зв`язку зі складними погодними умовами, аналогічне клопотання подано представником позивача 09.02.2021 року.

23.02.2021 року в підготовче засідання сторони, які були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися. 22.02.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він вказує про зайнятість в розгляді іншої справи в Подільському районному суді м. Києва, також зазначає що ОСОБА_3 досі не отримала позовної заяви з доданими до неї додатками. 23.02.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання.

12.03.2021 року позивач та її представник в підготовче засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, уточнень до позовних вимог не має, підтримує подану нею раніше заяву про виклик в судове засідання свідка, просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_34 в підготовчому засіданні позов не визнавали, не заперечували проти заяви представника позивача про виклик в судове засідання свідка, а також просили закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Відзив до суду не подавали.

Ухвалою Овідіопольського районного суду від 12.03.2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до розгляду на 12.04.2021 року.

В судове засідання 12.04.2021 року належним чином повідомлені сторони та їх представники не з`явилися. Представник відповідача ОСОБА_34 письмовим клопотанням 12.04.2021 року повідомив суд, що за станом здоров`я не зможе прибути в судове засідання, просив призначити судовий розгляд на іншу дату. Представник позивача надіслала на адресу суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи та допит свідка, оскільки ОСОБА_35 на теперішній час проходить курс лікування, до клопотання додала скан копії консультативного заключення, виписку з медичної карти на ім`я ОСОБА_35 .

В судове засідання 12.05.2021 року належним чином повідомлені сторони та їх представники повторно не з`явилися. Від представника відповідача до суду 12.05.2021 року надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки у Приморському районному суді м. Одеси буде приймати участь у кримінальній справі, дата по якій була неузгоджена заздалегідь. Від представника позивача Бобрешової С.А. до суду надійшло клопотання, в якому вона просила застосувати заходи процесуального примусу відносно відповідача та її представника, обґрунтувала клопотання тим, що відповідач особисто не позбавлена права на участь у судових засіданнях за відсутності свого представника, проте заяви щодо поважності причин відсутності ОСОБА_3 у судових засіданнях взагалі відсутні. З боку представника відповідача адвоката ОСОБА_34. систематично надходять заяви щодо відкладення судових засідань, у зв`язку із чим, порушуються вимоги ч.2 ст.210 ЦПК України щодо розгляду справи по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. На думку представника позивача, вказані дії з боку відповідача та її представника свідчать, про те, що вказаними особами навмисно затягується розгляд справи, що говорить про недобросовісність з боку останніх та зловживання процесуальними правами.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.05.2021 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

В судове засідання 03.06.2021 року належним чином повідомлені відповідач та його представник повторно не з`явилися. Представником ОСОБА_34 03.06.2021 року до суду подано клопотання, яким він не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та її представника. Також зазначає що буде зайнятий в розгляді кримінальної справи Одеським апеляційним судом.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, підтримала подану раніше заяву про приєднання до матеріалів справи нотаріально засвідчені письмові показання свідка ОСОБА_35 , оскільки остання продовжує проходити курс лікування та не має можливості з`явитися до суду та бути допитаною в судовому засіданні. В своїх поясненнях представник позивача підтримала позовні вимоги, додатково пояснила, що позивач після вказаних публікацій дуже страждала щодо ситуації, що склалася. Саме внаслідок даних публікацій, як зазначає представник погіршилася ділова репутація ОСОБА_2 , як особистості. Позивач крім того особа з інвалідністю ІІІ групи, має підвищену тривожність, а тому позбавлена можливості спокійно продовжувати свою діяльність.

На підставі викладеного представник Бобрешова С.А. просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, та стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що у вказаній позовній заяві слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_13 року, ІНФОРМАЦІЯ_14 року та ІНФОРМАЦІЯ_15 року на персональній сторінці ОСОБА_3 у соціальній інтернет-мережі Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було поширено інформацію (російською мовою) за посиланнями та за змістом, які дослівно відображені в описовій частині ухвали (а також в прохальній частині позовної заяви).

Подані представником позивача докази - копії зі сторінки ОСОБА_3 у соціальній мережі Фейсбук від ІНФОРМАЦІЯ_13 р. (а.с. 30-33), ІНФОРМАЦІЯ_14 р. (а.с. 34) та ІНФОРМАЦІЯ_16 р. (а.с.35) суд вважає такими, що підтверджують сам факт їх наявності з підтвердженням достовірності їх змісту, оскільки судом було перевірено наявність даних публікацій в мережі Інтернет за вказаними в позові посиланнями. Автором цих записів є відповідач ОСОБА_3 . Поширена інформація стосується особи позивача - ОСОБА_2 . Вказану інформацію доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступній мережі Інтернет.

Представник позивача зазначає, що поширена відповідачем інформація в соціальній мережі Facebook є недостовірною. Інформація створює негативну соціальну оцінку позивача для оточуючих стосовно її особистості, розповсюджена інформація відносно позивача є негативною інформацією, що принижує її честь, гідність, дискредитує її в очах суспільства та порочить її ділову репутацію. Відповідні дії з боку відповідача ОСОБА_3 мають одну мету - знечестити ім`я колишньої свекрухи ОСОБА_2 та за допомогою маніпуляцій і наклепів загубити її репутацію порядної людини та шляхом шантажу уникнути переїзду із будинку у в ж/м «Совіньйон».

У статтях 3, 28 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Подані представником позивача докази - копії зі сторінки ОСОБА_3 у соціальній мережі Фейсбук від ІНФОРМАЦІЯ_13 р. (а.с. 30-33), ІНФОРМАЦІЯ_14 р. (а.с. 34) та ІНФОРМАЦІЯ_16 р. (а.с.35) суд вважає такими, що підтверджують сам факт їх наявності з підтвердженням достовірності їх змісту, оскільки судом було перевірено наявність даних публікацій в мережі Інтернет за вказаними в позові посиланнями. Поширена інформація стосується особи позивача - ОСОБА_2 .

Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому в надрукованому тексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року).

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. ЄСПЛ неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

ЄСПЛ вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати морально шкоду, а не спростувати таку інформацію (правовий висновок Верховного суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц)

Однак, в прохальній частині позовної заяви відображений увесь зміст публікацій у соціальній мережі Фейсбук від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, від ІНФОРМАЦІЯ_17 року та від ІНФОРМАЦІЯ_9 року, яку представник позивача просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права (при цьому не зазначено які саме в розумінні ст. 270 ЦК України) ОСОБА_2 . Також просить зобов`язати відповідача поширити повідомлення на своїй сторінці у соціальній мережі Фейсбук, що інформація яка була поширена у вказаних публікаціях стосовно ОСОБА_2 - є недостовірною, а також стягнути моральну шкоду на користь позивача.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, судом встановлено, що їх зміст, викладений у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в зазначених вище публікаціях на сторінці Фейсбук слід визнати недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені представником позивача в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року №658/1795/17-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки представником позивача в прохальній частині позовної заяви не конкретизовано:

1) яку саме поширену інформацію чи висловлювання слід визнати недостовірною (як фактичні твердження) та відповідно спростувати її;

2) яку саме поширену інформацію слід визнати недостовірною (як оціночними судженнями, які висловленні в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію позивача), за що з відповідача може бути стягнено завдану моральну шкоду;

3) які саме особисті немайнові права позивача, передбачені ст. 270 ЦК України, було порушено відповідачем,

суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх необгрунтованістю.

Також суд зауважує, що позивач та її представник не надали суду висновків судової експертизи тексту в справах про захист честі, гідності й ділової репутації, яка встановлює чи містить текст негативну інформацію про особу, в якій формі (твердження, чи оцінного судження) подано інформацію, чи є підстави вважати, що судження виражено в брутальній, принизливій або непристойній формі.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про необгрунтованість позивачем порушення її особистих немайнових прав, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 28, 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 270, 277, 297 ЦК України, ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ст.ст. 4, 11-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2021 року.

Головуючий: Є.М. Панасенко