КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8200/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/192289/20

27 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Савлук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сацюка Віталія Валерійовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

В заяві посилалась на те, що вона є дружиною ОСОБА_2 . У провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебувають справи за позовом ОСОБА_2 до неї про розірвання шлюбу, за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначає, що протягом останнього часу ОСОБА_2 чинить відносно неї домашнє насильство. Він умисно позбавив її, як дружину, та спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коштів для забезпечення нормального рівня життя та гармонійного розвитку дітей. Такими діями ОСОБА_2 змусив її звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

Зазначає що, порушуючи приписи сімейного законодавства в частині обов`язку кожного з батьків утримувати своїх дітей, ОСОБА_2 позбавив ОСОБА_1 та їх дітей грошових коштів та можливості ними користуватися, спричинивши скрутний матеріальний стан для неї та дітей, чим вчинив економічне насильство.

Вказує також що, розуміючи свою безкарність, ОСОБА_2 також здійснює і психологічне насильство шляхом залякування та погроз розправи над нею. 21.08.2020 року вистеживши її в магазині, ОСОБА_2 на її адресу висловлював погрози. Дії та погрози ОСОБА_2 спрямовані на обмеження її волевиявлення, спричиняють у неї емоційну невпевненість та викликають побоювання за власну безпеку та безпеку дітей.

Зазначає, що ОСОБА_2 раніше також застосовував до неї та дітей фізичне та психологічне насильство, зокрема,душив доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також принижував морально дітей, висміюючи їх одяг, зовнішній вигляд, характери та їх особисті якості, доводячи до думок про самогубство. Знімав її та дітей на відео без їхньої згоди. Всі зазначені дії супроводжувались криками ОСОБА_2 . На даний час діти, у зв`язку з тривалим вчиненням домашнього насилля над ними, відчувають себе незахищеними, за ними спостерігається постійна емоційна напруга та відвертий страх, побоювання подальшого домашнього насильства від кривдника - ОСОБА_2 , який замість захисту та поваги своїх дітей, кривдить їх.

З цього приводу вона зверталась до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві.

У зв`язку на вище викладеним, просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на шість місяці, обмежити спілкування ОСОБА_2 з неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , 02.01.2008 року, шляхом повної заборони зустрічей з дітьми; заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 переслідувати ОСОБА_1 , а також неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 31 березня 2021 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Сацюк Віталій Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про видачу обмежувального припису.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом безпідставно було відхилено доводи заявниці про те, що протягом останнього часу ОСОБА_2 чинить відносно заявниці домашнє насильство, умисно позбавив її та спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коштів для забезпечення нормального рівня життя та гармонійного розвитку дітей, чим вчинив економічне насильство.

Не взято судом першої інстанції до уваги і доводи заявниці про те, що ОСОБА_2 висловлює на її адресу погрози, з приводу чого вона звернулась до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, на підтвердження чого суду було надано копії відповіді Солом`янського УП ГУНП у м. Києві. Вказаному доказу суд не надав відповідної правової оцінки .

Натомість судом було прийнято наданий ОСОБА_2 доказ - копію заяви до Служби у справах дітей Солом`янської РДА м. Києва про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей. Вважає, що цей доказ підтверджує наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Звертаючись з зазначеною вище заявою ОСОБА_2 посилався, зокрема, на те, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у його спілкуванні з дітьми, а також дії, які компрометують його в очах дітей, а саме: подання нею звернень до поліції та суду з приводу вчинення ОСОБА_2 насильства відносно неї та спільних дітей.

Звертає увагу, що звернення ОСОБА_1 до контролюючих органів- поліції та суду, зумовлені виключно вчиненням ОСОБА_2 відносно неї та спільних дітей економічного та психологічного насильства.

З огляду на існування ризиків продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, вважає, що існують визначені законом підстави для видачі обмежувального припису.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Сацюк Віталій Валерійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись, ОСОБА_2 причин своєї неявки суду не повідомив, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації просила розглядати справу у відсутності її представника, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника заявниці, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серія НОМЕР_2 від 24 квітня 2003 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що у 2020 році ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 грошову допомогу на утримання дітей, що підтверджується банківськими квитанціями на сплату таких коштів: № P24AP24A276689639C3575 від 05.10.2020; №RC_H1HZHS502QH3E0516D14V0 від 04.09.2020; № RC_H2GFAW5NUXFLM571R6MQ4N від 18.08.2020; № 0.0..1 від 29.05.2020; № 0.0..1 від 29.05.2020; №P24AP24A276689639C3575 від 03.04.2020; № P24AP24A24746915C1272 від 16.03.2020, на загальну суму 38 023,99 гривень.

Крім того, у період з 04 грудня 2020 по 05 лютого 2021 року ОСОБА_2 було сплачено на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у сумі 15 000 гривень, що підтверджується виписками з банківського рахунку від 04.12.2020 року платіж № P24A784496017C29550; від 19.01.2021 платіж № Р24А89511005С55282; від 05.02.2021 платіж № Р24Ф939203893С71264.

26.02.2021 року Солом`янським управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було надано відповідь № 21- ЗІ/125/55-2021 на звернення ОСОБА_1 з якої вбачається, що 29.10.2020 року до Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві надійшла заява гр. ОСОБА_1 , щодо неправомірних дій з боку колишнього чоловіка гр. ОСОБА_2 . В ході проведення перевірки в подіях, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 не встановлено підстав та приводів для внесення даної події до ЄРДР. У зв`язку з відсутністю даних, які б указували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до ЄРДР, матеріали були списані до справи Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві, про що надавалась відповідь заявнику.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на те, що заявницею ОСОБА_1 на надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 економічного, психологічного та фізичного насильства над нею та дітьми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як він відповідає встановленим дійсним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам матеріального права, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно вимог ч.3 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї та дітейпсихологічне, економічне та фізичне насильство, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів.

На підтвердження вказаних у заяві обставин ОСОБА_1 надала суду першої інстанції копію її заяви від 02 вересня 2020 року про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , копію відповіді Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.02.2021 року № 32-ЗІ/125/55-2021 на її запит щодо надання інформації по заяві гр. ОСОБА_1 та витяг із сайту " Судова влада" щодо наявності у провадженні Солом`янського районного суду м.Києва справ про розірвання шлюбу між сторонами, про стягнення аліментів та про поділ майна подружжя.

Аналізуючи вказані докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що доводи заявниці про вчинення ОСОБА_2 щодо неї та щодо неповнолітніх дітей економічного, психологічного та фізичного насильства не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для видачі ОСОБА_2 обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє, так як суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, надав їм вірну правову оцінку з урахуванням вимог закону, який регулює спірні правовідносини та ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

Не грунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відхилив доводи заявниці про те, що протягом останнього часу ОСОБА_2 чинить відносно заявниці домашнє насильство, умисно позбавив її та спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коштів для забезпечення нормального рівня життя та гармонійного розвитку дітей, чим вчинив економічне насильство, так як суд першої інстанції свій висновок в цій частині обгрунтовував тим, що з наданих ОСОБА_2 до суду копій квитанцій АТ " ПриватБанк" за період з 16.03.2020 року по 05.10.2020 року вбачається, що ним було надано грошову допомогу на утримання дітей в сумі 38 023,99 грн. Крім того, у період з грудня 2020 року по лютий 2021 року ОСОБА_2 було сплачено на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 15 000,00 грн., а тому доводи заявниці про вчинення ОСОБА_2 щодо неї та їх неповнолітніх дітей економічного насильства були обгрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги і доводи заявниці про те, що ОСОБА_2 висловлює на її адресу погрози, з приводу чого вона звернулась до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, на підтвердження чого суду було надано копії відповіді Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, колегія суддів відхиляє, так як вказані доводи та надані на їх підтвердження докази були досліджені судом. Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що сам факт звернення заявниці до Солом`янського управління поліції ГУ НП у м.Києві із заявою про вчинення ОСОБА_2 щодо неї та дітей домашнього насильства не є доказом вчинення таких дій ОСОБА_2 . За результатами перевірки вказаної заяви Солом`янським управлінням поліції ГУ НП у м.Києві 26.02.2021 року було надано відповідь заявниці, з якої вбачається, що в ході перевірки в подіях, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 , не встановлено підстав для внесення даної події до ЄРДР. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення , матеріали були списані до справи Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято наданий ОСОБА_2 доказ - копію заяви до Служби у справах дітей Солом`янської РДА м. Києва про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей, так як цей доказ підтверджує наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не спростовує доводів заявниці щодо вчинення останнім домашнього насильства, колегія суддів відхиляє, так як вказаний доказ був наданий Ілюшиним до заперечень на заяву ОСОБА_1 у визначеному процесуальним законом порядку, а тому обгрунтовано був прийнятий судом першої інстанції та йому було надано оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що сам факт звернення ОСОБА_1 до поліції з підстав вчинення щодо неї психологічного, економічного та фізичного насильства та до суду з позовами свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї чи дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Не знайшли свого підтвердження й ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Оскільки ОСОБА_1 не надала суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», й судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сацюка Віталія Валерійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сацюка Віталія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: