Справа № 352/1195/21
Провадження № 2/352/744/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Шпек В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,про стягнення аліментів на утримання сина студента,-

В С Т А Н О В И В :

18.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина - студента.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2013 розірвано. В даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на третьому курсі факультету математики та інформатики, спеціальність «Інженерія програмного забезпечення» Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника IV рівня акредитації, денного відділення, контрактної форми навчання і потребує коштів на утримання. Зазначає, що її заробітної плати не достатньо для здійснення оплати за навчання сина, а відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає.

Ухвалою судді від 23.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Вказала, що до травня 2021 року навчання сина проходило дистанційно, відтак вона не несла витрат на його проїзд до навчального закладу.

Відповідач в судовому засіданні вказав, що він в добровільному порядку сплачує аліменти в розмірі 1500 грн, в нього на утриманні перебувають його батьки із встановленою групою інвалідності, мати хворіє, тому він не має можливості сплачувати більшу суму.

Третя особа в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Вислухавши думку сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 .

З довідки Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 09.06.2021 №06-09/09-13/1461 вбачається, що ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі факультету математики та інформатики, спеціальності «Інженерія програмного забезпечення» Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника IV рівня акредитації, денного відділення, контрактної форми навчання. Термін навчання складає чотири роки (а.с.14).

Судом встановлено, що позивач працює в Єзупільському ліцеї Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області відповідно до довідок від 08.06.2021 №54/01-16/06 та 08.06.2021 №55/01-16/06 та отримала за період з 01.01.2021 року по 31.05.2021 року 36 726,4 грн заробітньої плати.

З наданих відповідачем копій пенсійних посвідчень батьків ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , та ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , та довідки №122964, №210091 вбачається, що вони є пенсіонерами, інвалідами ІІ групи. Також, згідно довідки Ямницької сільської ради від 07.07.2021 №322 відповідач проживає разом із своїми батьками.

Спірні правовідносили, які виникли між сторонами, регулюються Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року та Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Положеннями ч.1 ст.200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Суд приймає до уваги доводи позивача, про те, що витрати пов`язані з утриманням сина, а саме: його проживанням, харчуванням, навчанням, є досить значними, а тому вона потребує допомоги на його утримання.

В той же час, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, в тому числі копії пенсійних посвідчень батьків ОСОБА_4 , довідку про заробітну плату ОСОБА_1 , керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання сина - студента підлягають частковому задоволенню, а саме в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн щомісячно,до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку чи до закінчення ним Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача Ѕ частини додаткових витрат по оплаті за навчання за період з 01.09.2020 року по 30.06.2020 року та з вересня 2021 року до закінчення сином навчання, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини нею сплачено кошти за навчання.

Суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Дана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 26.08.2020 справа №336/1488/19.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині.

З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 141, 180, 182, 184СК України, ст. ст.10,12,81,258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,про стягнення аліментів на утримання сина студента задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1

аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн щомісячно до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку чи до закінчення ним Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.

Стягнення аліментів розпочати з 18.06.2021.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути зОСОБА_2 судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Згідно з ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Рішення складене в повному обсязі 14.07.2021 року.

Суддя Д.В. Гриньків