ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3782/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретарів судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Задерей Олександра Віталійовича при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Шишкіна О.В. по справі № 638/15266/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в :
18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із тіткою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що вона є єдиним спадкоємцем, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановлені законом строки.

Родинний зв`язок між заявником та померлою, як стверджує ОСОБА_1 у заяві, підтверджується : Свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_1 від 12 вересня 1984 року, виданим Палацом новонароджених міста Харкова; Свідоцтвом про зміну прізвища матері заявника серії НОМЕР_2 , що підтверджує зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »; Довідкою про укладення шлюбу №402, виданою 06 травня 2017 року, що підтверджує зміну прізвища матері заявника з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 »; Свідоцтвом про народження матері заявника № НОМЕР_3 ;Довідкою про народження спадкодавця №115, виданою 13 березня 2018 року.

Таким чином у заявника наявні всі документи, що підтверджують родинний зв`язок між нею та спадкодавцем, однак довідка про народження останньої видана органами Республіки Абхазія, незалежність якої Україною та більшістю країн світу не визнається.

Так, у серпні 2017 року заявник намагалася отримати довідку про народження спадкодавця звернувшись до органів реєстрації актів цивільного стану на території України з проханням направити запит на міжнародно-правову допомогу до Міністерства юстиції Грузії.

Листом Міністерства юстиції Грузії від 24 жовтня 2017 року Міністерство юстиції України було повідомлено про неможливість задовольнити прохання, у зв`язку з тим, що документ, що запитувався, складений на території колишньої АР Абхазії (Грузія), тобто на території, яка на сьогодні не контролюється легітимною владою Грузії.

У зв`язку з цим, заявник була змушена звертатися безпосередньо до органів РАЦС на території Республіки Абхазія.

18 березня 2018 року Заявник отримала довідку про народження ОСОБА_4 , яка підтверджує родинний зв`язок між заявником та спадкодавцем, однак не визнається на території України та не може бути врахована нотаріусом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року, заяву було задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , є племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду з огляду на те, що у даному випадку виник спір про право.

Зазначив, що у Суворовському районному суді м. Одеса, у провадженні якого знаходиться справа №523/7802/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Вказує, що спірний житловий будинок та присадибні земельні ділянки, площею відповідно 0,0200га та 0,0400 га за адресою: АДРЕСА_1 , належали спадкодавцеві ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2010 року у справі №2-5081/10 по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання дійсними договорів купівлі-продажу було визнано дійсними договори купівлі-продажу укладені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі яких житловий будинок та земельні ділянки вибули із власності померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 та перейшли у власність ОСОБА_8 , який продав ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 продав 23.05.2018 року ОСОБА_2 , та його право приватної особистої власності у встановленому порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зазначає, що ОСОБА_1 не є єдиним спадкоємцем, оскільки ОСОБА_3 - батько ОСОБА_1 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у якій він вказав, що останні 5 років він фактично проживав із ОСОБА_9 , вказану заяву було зареєстровано у реєстрі за № 1400 приватним нотаріусом ХМНО Лавроненко Ю.П.

Вказує, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, дані правовідносини стосуються спадкових прав та впливає на спадкові права та обов`язки інших заінтересованих осіб.

Вказав, що ОСОБА_1 , використовуючи оскаржене рішення намагається за допомогою судового рішення захопити належне йому майно, набуте ним у встановленому законом порядку.

У відзиві ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження, а у випадку відмови у закритті провадження відмовити у задоволенні апеляційної скарги через її необґрунтованість.

Вказала, що апелянт ОСОБА_2 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 і оскаржуване рішення жодним чином не впливає на його права та обов`язки, посилається на постанову Верховного суду від 05 вересня 2019 року у спрваі №638/2304/17.

Зазначила, що на час звернення із заявою про встановлення факту родинних відносин, що пов`язано з тим, що один із документів, що підтверджує родинний зв`язок був виданий на території Республіки Абхазії, що не визнається на сьогоднішній день Україною. Заявнику не було відомо, що спадкове майно вибуло з власності спадкодавця та було переоформлено на невідомих осіб. Про це вона довідалася лише у серпні 2019 року, коли її представник звернувся до нотаріуса у м.Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Вказала, що після звернення ОСОБА_1 до Суворовського районного суду міста Одеси судом було витребувано матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 де містилися свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 червня 2009 року та свідоцтво про право на спадщину від 27 лютого 1989 року, в яких вказано, що матір`ю та батьком ОСОБА_4 були ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вказані особи зазначені батьками і у свідоцтві про народження матері заявника - ОСОБА_13 . Про ці документи заявник дізналася вже після ухвалення рішення, яке оскаржується, тому не надавала їх до суду першої інстанції. Копії документів додаються. Таким чином, родинний зв`язок підтверджується та обґрунтовуються належними і допустимими доказами.

Зазначила, щодо наявність в матеріалах спадкової справи заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини не свідчить про наявність між ними майнового спору, оскільки він визнає наявність родинних відносин між заявником та ОСОБА_13 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Задерей О.В. заявив клопотання про закриття апеляційного провадження з тих мотивів, що оскаржене апелянтом рішення суду не стосується його прав та інтересів. При цьому послався на правові висновки, які були висловлені в аналогічній справі № 566/1332/17 у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, а також постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.

Вказав, що встановлення родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_13 і ОСОБА_1 ніяк не впливає на права або обов`язки апелянта.

Зазначив, що на день розгляду заяви про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 заявнику не було відомо, що з приводу спадкового майна, яке зареєстровано за спадкодавцем, у майбутньому виникне спір про право із апелянтом, який не належить до кола спадкоємців та його придбав за договорами купівлі-продажу, які наразі оскаржуються в іншому суді.

Вказав, що апелянт ОСОБА_2 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_13 і оскаржуване рішення жодним чином не впливає на його права та обов`язки.

Обговоривши доводи заявленого клопотання за участю представників заявника та апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, про встановлення якого просила заявниця та який має для неї юридичне значення, оскільки надає право на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_13 .

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Заявниця у даному випадку звернулась до суду із заявою про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, що за відсутності у неї на день розгляду справи судом відповідних документів є необхідною умовою для повного документального підтвердження цього факту та належності позивача до кола спадкоємців за законом, із наступним оформленням права власності на спадщину у позасудовому порядку, передбаченому пунктами 1.2., 2.1., 3.1., 3.3., 4.1., 4.2., 4.6. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 лютого 2012 року № 296/5, .

Судом встановлено, що батьками заявника, ОСОБА_1 згідно копії свідоцтва про її народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , актовий запис № 1330 від 01 лютого 1976 року у книзі реєстрації актів про народження палацу новонароджених м. Харкова (а.с. 11).

Копією свідоцтва про зміну прізвища, імені та по-батькові від 05.09.1984 року підтверджується факт зміни прізвища ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на " ОСОБА_6 " (а.с. 12).

Згідно копії довідки про народження № 115, виданої так званим "Республіканським архівом РАЦС по сел. Гантіаді Гагарського району республіки Абхазія", батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_12 та ОСОБА_16 (а.с. 14).

Копією свідоцтва про народження, серійний номер НОМЕР_3 , виданим Спатським відділом актів цивільного стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР, підтверджується те, що батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матері заявника, також є ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , тобто заявниця є племінницею ОСОБА_4 (а.с. 15).

Зважаючи на те, що документи, які підтверджують родинний зв`язок матері заявника та померлої ОСОБА_13 , не визнаються більшістю країн світу, зокрема і Україною, заявник не може отримати спадщину, попри те, що вона є спадкоємцем, яким подано заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

Висловлена ЄСПЛ правова позиція у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «lla§cu and Others v. Moldova and Russia»), яка сформована з урахуванням Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

В якості заінтересованої особи у розгляді справи взяв участь інший спадкоємець, ОСОБА_3 , який також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_13 та прийняв спадщину, - підтвердив, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_13 та просив розглянути справу за його відсутністю (а.с. 53).

Відповідно до положень частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_17 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глави 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

За змістом вказаних норм ст.ст. 17, 352 ЦПК України, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

(див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені з цього питання у Постанові КЦС ВС від 01.07.2019, справа № 178/1047/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82915186).

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Разом з тим, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Такими обставинами можуть бути відсутність у апелянта правової можливості захисти своє право без скасування рішення суду у справі, до розгляду якої він не був залучений.

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, виходячи з завдання цивільного судочинства та з огляду на принцип верховенства права, первинним для можливості подальшого розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про його права, інтереси, та (або) обов`язки.

Обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_2 зазначив, що він 23.05.2018 придбав на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_10 , земельні ділянки, яка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :19:012:0016, та площею 0,0200 га, кадастровий номер :19:012:0017. Крім того, він на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2018 року придбав у ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок за надвірними будівлями за вищевказаною адресою, розташовані на вищевказаних земельних ділянках.

Своє право власності на вказані земельні ділянки та житловий будинок у встановленому порядку він зареєстрував 29.05.2018.

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси є справа № 523/7802/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , та ОСОБА_18 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Зазначив, що заявниця приховала від суду при зверненні із заявою про встановлення родинних відносин про наявність вищевказаних обставин, внаслідок чого він як заінтересована особа не був залучений до розгляду цієї справи з метою створення правових підстав для позбавлення його права власності на житловий будинок та земельні ділянки.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У справі відсутні докази на підтвердження доводів скарги, що заявниця ОСОБА_1 на день розгляду цієї справи знала про наявність договорів купівлі-продажу, які наведені у доводах апеляційної скарги.

Так, ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року у справі № 523/7802/20 був прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Згідно цієї ухвали в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Боднарчуком С.Я. подано до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер::19:012:0016, площею 0,0400 га, земельної ділянки кадастровий номер: :19:012:0017, площею 0,0200 га за тією ж адресою; визнання за позивачем права власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_4 , оскільки це нерухоме майно вибуло із власності спадкодавця поза її волею та на підставі підроблених документів та існують перешкоди в оформленні права власності у нотаріальному порядку (а.с. 93-94).

Як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_1 дізналася про наявність спірних договорів та реєстрацію права власності на спадкове майно за ОСОБА_2 в результаті звернення до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок та земельні ділянки та відмову у видачі свідоцтва з огляду на те, що право власності на спадкове майно вже зареєстроване за невідомою їй особою ОСОБА_2 (а.с. 95).

Апелянт ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції цих обставин не спростував.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

З огляду на те, що ОСОБА_2 набув право власності на майно, спір щодо якого розглядається іншим судом у справі № 523/7802/20, не в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 , а з інших підстав, з урахуванням того, що в цій справі № 638/15266/18 ОСОБА_19 вирішувала безспірне питання встановлення родинних відносин заявниці зі спадкодавцем, а не щодо права власності майно, яке наразі перебуває у спорі у справі № 523/7802/20, що ОСОБА_2 не належить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_13 , - колегія суддів вважає, що оскарженим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року права, обов`язки чи інтереси ОСОБА_2 безпосередньо не вирішувалися.

На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року ОСОБА_19 має право у позасудовому порядку оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_13 . Підстави її звернення до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом у справі № 523/7802/20 виникли не в результаті ухвалення оскарженого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року, яким було підтверджено її належність до кола спадкоємців, а внаслідок перешкоди в оформленні права власності у позасудовому нотаріальному порядку, та пов`язані з вчинення ОСОБА_2 договорів, які вона наразі не визнає у згаданій справі.

Наведені у скарзі доводи ОСОБА_2 є безпідставними та не свідчать про недобросовісну поведінку заявниці ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про встановлення родинних відносин з ОСОБА_13 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно пункту 3 частини 1, частини 2 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суд апеляційної інстанції встановив, що доводи клопотання знайшли своє підтвердження, оскаржуване ОСОБА_2 рішення суду не вирішувало питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження має бути закрито.

Керуючись ст.259, п. 3 ч. 2 ст. 362, ст. 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:
Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Задерей Олександра Віталійовича задовольнити.

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.