29.06.2021 227/2100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Левченко А.М.

розглянувши в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ

В травні 2021 року, позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником Ѕ частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку 14.03.2017 року була зареєстрована донька позивача ОСОБА_2 , яка фактично там не проживає. Позивач посилається на те, що той факт, що в будинку досі зареєстрована відповідачка заважає повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном, так як має намір продати будинок у зв`язку з переїздом. Тому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 07.06.2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не надала заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не скористалась правом надання відзиву на позовну заяву.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до копії дарування Ѕ частини житлового будинку від 18.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 подарувала своїй дочці, а ОСОБА_1 прийняла в дар Ѕ частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №71165218 від 24.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 є єдиною власницею Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що складає квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно інформаційної довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради №02/02-10395 від 03.06.2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 з 14.03.2017 року по теперішній час зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідач по справі.

Актом виданим депутатом Білозерської міської ради Луніним С.Б. за підписом секретаря міської ради встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно зареєстрована гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає там з 2016 року по теперішній час.

Разом із тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260165260 від 07.06.2021 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю, №701, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_4 та володіє повною часткою вказаного майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України, право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено вимогами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно із частинами 1, 2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_1 у позові зазначала, що вона є єдиним власником спірної квартири та що там зареєстрована відповідачка, що у свою чергу заважає повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном, так як вона має намір продати будинок у зв`язку з переїздом.

Крім того позивач посилається на постанову Верховного Суду України №6-57цс11 від 16.01.2012 року відповідно до якої вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та беручи до уваги постанову Верховного Суду України №6-57цс11 від 16.01.2012 року, дає підстави для висновку про те, що позивачем у даному спорі має бути саме власник майна, який в свою чергу і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як уже було зазначено вище, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260165260 від 07.06.2021 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю, №701, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_4 та володіє повною часткою вказаного майна.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично продала спірну квартиру громадянину ОСОБА_4 01.06.2021 року, та на час відкриття провадження по справі та фактичного розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 не є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд відноситься критично до Акту депутата Білозерської міської ради Луніна С.Б. за підписом секретаря міської ради Шотт В.Г., оскільки у вказаному Акті відсутня інформація щодо дати його складання, що унеможливлює встановити період не проживання відповідача у квартирі.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 втратила право звернення до суду із позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням іншої особи, оскільки продала квартиру іншій особі, а саме гр. ОСОБА_4 , тому прерогативою звернення до суду із вказаним позовом перейшло саме до ОСОБА_4 .

За таких обставин, враховуючи встановлені судом відомості, в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.386, 391, 405 ЦК України ст. 12, 76 - 81, 247, 258-259, 265, 280, 281 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення права користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя А.М. Левченко

29.06.2021