ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/574/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/499/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 25 лютого 2020 року) у цивільній справі № 607/574/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС в особі Тернопільської філії приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС (далі ПрАТ "СГ "ТАС" ).

Позов мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням ПрАТ Страхова Група ТАС обов`язку з виплати страхового відшкодування в сумі 69312 грн. 43 коп., з нього слід стягнути пеню, інфляційні витрати, три проценти річних та моральну шкоду.

Просить стягнути пеню та застосувати відповідальність за невиконання грошового зобов`язання передбачену ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за період із 18.10.2018 року по 16.07.2019 року, а саме 18438.89 грн. пені, 4 623.11 грн. інфляційних втрат; 1549.55 грн. 3% річних та 25 000 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 18438.89 грн. пені за прострочення страхового відшкодування, 4623.11 грн. інфляційних втрат; 1549.55 грн. 3% річних та 1000 грн. моральної шкоди, разом 25607 (двадцять п`ять тисяч шістсот сім) гривень 55 коп.

Стягнуто з ПрАТ "СГ "ТАС" в дохід державного бюджету 840,80 гривень судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПрАТ "СГ "ТАС" подало апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.09.2019 року вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав, а тому провадження підлягає закриттю з вказаних підстав.

Зазначило, що товариство належним чином виконало зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, оскільки здійснило виплату протягом 90 днів з часу постановлення рішення.

Вказало, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначило, що ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, а не в інших випадках.

Вказує про те, що позов розглянуто з порушенням територіальної підсудності, оскільки ПрАТ "СГ "ТАС" зареєстроване у м.Києві.

Просить вжити заходи щодо повороту виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Янчишин В.Й. подану апеляційну скаргу заперечив.

Вказав, що позов стосується періоду затримки виплати, який не було охоплено постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.09.2019 року, оскільки апеляційним судом враховувався період з 17.07.2018 року по 17.10.2018 року, а період з 18.10.2018 року по 16.07.2019 року судом не розглядався. Правові підстави для закриття провадження відсутні.

Зазначає, що твердження апелянта, щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ст. 526 та ч.2 ст. 625 ЦК України є безпідставними.

Вказує, про те ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до застосування не підлягає, оскільки моральна шкода зумовлена неправомірною поведінкою відповідача, який затягував виплату страхового відшкодування.

Зазначає, що позов подано у відповідності до ст. 28 ЦПК України, а тому підстав вважати, що порушено територіальну підсудність немає.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Янчишин В.Й. подану апеляційну скаргу заперечив і навів доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник ПрАТ "СГ "ТАС" будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року близько 07 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем "Mersedes Benz 200", по вул. Злуки в м. Тернополі в напрямку вул. 15 квітня м. Тернополя при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не помітив пішохода ОСОБА_3 та скоїв на нього наїзд, внаслідок чого останній потрапив до лікарні, де від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03.01.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Mersedes Benz 200" ОСОБА_2 на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 8683514 у ПрАТ "СГ "ТАС".

Внаслідок ДТП, яка мала місце 25.11.2016 року, чоловік позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 потрапив до Тернопільської комунальної міської лікарні швидкої допомоги, де проходив лікування, але від отриманих травм помер.

16.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільської філії ПрАТ "СГ "ТАС" з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши товарні чеки, накладні та квитанції, в якій просила виплатити їй 100019 грн. 92 коп. страхового відшкодування.

За фактом даної ДТП Тернопільською філією ПрАТ "СГ "ТАС" було заведено справу № 41695/28/2017/53 від 27.01.2017 року.

08.08.2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 від ПрАТ "СГ "ТАС" було перераховано 26100 грн. страхового відшкодування згідно полісу АЕ/8683514 від 26.05.2016 року, з яких: 8 700 грн. (моральна шкода) відповідно до ст. 27.3 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і 17 400 грн. - витрати на поховання та спорудження надмогильного пам`ятника відповідно до ст. 27.4 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Витрати на лікування потерпілого внаслідок ДТП ОСОБА_4 не були відшкодовані й підстави відмови у такому відшкодуванні відповідачем до відому позивача не доведені.

ОСОБА_1 документально підтвердила понесення нею витрат на лікування чоловіка на загальну суму 69 312, 43 грн. які суд вирішив стягнути зі страховика ПрАТ "СГ "ТАС", в зв`язку з тим, що дані витрати є не відшкодованими без обґрунтування підстав відмови у такому відшкодуванні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2019 року з урахуванням постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року було вирішено стягнути з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 69312 грн. 43 коп. невиплаченого страхового відшкодування; 1316 грн. 94 коп. інфляційних втрат за період із 17.07.2018 року по 17.10.2018 року; 4 507 грн. 38 коп. пені за період із 17.07.2018 року по 17.10.2018 року та 384 грн. 72 коп. - 3% річних за період із 17.07.2018 року по 17.10.2018 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку АТ КБ Приватбанк від 10.01.2020 року за період із 01.01.2018 року по 10.01.2020 року ОСОБА_1 , 09.10.2019 року на рахунок позивачки зараховано страхове відшкодування ПрАТ "СГ "ТАС" згідно полісу АЕ/8683514 від 25.06.2016 року в сумі 69312,43 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача мало місце протиправне порушення прав позивача неправомірною відмовою у відшкодуванні страхової виплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не може погодитись із здійсненим судом розрахунком сум, які підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону).

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 вищевказаного Закону).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно ст. 36.5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ "СГ "ТАС" заявило про застосування позовної давності (а.с. 67-68, 102-103 т.1) крім того, подано окрему заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 100 т.1).

Таким чином строки позовної давності повинні були враховуватися при розгляді справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Позивач звернувся з позовом 14.01.2020 року, а тому строк позовної давності щодо стягнення пені розпочався 14.01.2019 року. Позовні вимоги стосуються періоду з 18.10.2018 року по 16.07.2019 року.

Враховуючи те, що суд обмежений позовними вимогами і відсутні підстави для виходу за їх межі, то з врахуванням строку позовної давності, період за який повинне бути здійснене нарахування пені становить з 14.01.2019 року по 16.07.2019 року.

Вказані обставини судом враховані не були, а тому розрахунок пені буде наступним.

Пеня = С х 2ОСД / 100 / 365 х Д , де С сума заборгованості за період; 2ОСД подвійна облікова ставка НБУ; Д кількість днів прострочення.

З 14.01.2019 року по 25.04.2019 року діяла облікова ставка 18%, а кількість днів в періоді 102 дні, тому сума пені за казаний період становить 69312 х (18%х2)/100/365 х 102 = 6972,98 грн

З 26.04.2019 року по 16.07.2019 року діяла облікова ставка 17,5%, а кількість днів в періоді 82 дні, відповідно розмір пені складатиме 69312 х (17,5%х2)/100/365 х 82 = 5450,01 грн.

Загальна сума пені, яка підлягає стягненню становить 6972,98+ 5450,01=12422,99 грн

Інфляційні збитки за цей період становлять 4623, 11 грн. (69312 / 100 х 106,67 (індекс інфляції за період прострочення), та 3% річних становить 1549, 55 (69312 х 3 (відсоткова ставка) / 100 /365 днів х 272 (кількість днів прострочки).

На підставі наведеного загальна сума стягнення становить 12422,99+ 4623,11+ 1549, 55= 19595,65 грн.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції слід змінити зменшивши суми стягнення у відповідності до вищенаведеного розрахунку.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що рішеннм Тернопільського міськрайонного суду від 14.02.2019 року та постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.09.2019 року вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав, а тому провадження у справі підлягає закриттю з вказаних підстав, оскільки предметом судового розгляду були пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період з 17.07.2018 року по 17.10.2018 року, а період з 18.10.2018 року по 16.07.2019 року судом не розглядався.

Критичній оцінці підлягають також доводи апеляційної скарги про те, що товариство належним чином виконало зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, оскільки здійснило виплату 09.10.2019 року та 6209,43 грн 06.11.2019 року (після отримання 31.10.2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження), оскільки обов`язок здійснення страхового відшкодування виник у відповідача протягом 90 днів з дати звернення позивачки з відповідною заявою.

Оскільки фактично розрахунок з позивачем проведено 09.10.2019 року, а тому вказане прострочення тривало до дня фактичної виплати страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з страховою компанією з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, колегією суддів оцінюються критично.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, колегією суддів оцінюються критично.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Однак позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилалася як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП, як і не зазначала про завдання моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позивач зазначала, що моральна шкода спричинена невиплатою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачка мотивувала затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що, за її твердженнями, призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу для відновлення, вплинуло на особисті, сімейні стосунки, а тому моральна шкода підлягає до стягнення у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року по справі 465/4287/15.

Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права щодо підсудності спору Тернопільському міськрайонному суду. В ч. 3 ст. 376 ЦПК України міститься вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішень суду, однак порушення правил підсудності не віднесено до них.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити зменшивши суму стягнення :

- пені за прострочення виплати страхового відшкодування з 18438,89 грн до 12422,99 грн;

- загальної суми стягнення з 25607,55 грн до 19595,65 грн.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суму стягнення апеляційним судом зменшено то відповідно до зменшення підлягає і розмір судового збору пропорційно задоволеним вимогам до 639,08 грн.

На підставі часткового задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_1 в користь ПрАТ Страхова Група ТАС підлягає стягненню 307,49 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Отже у порядку повороту виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року слід стягнути з ОСОБА_1 в користь ПрАТ Страхова Група ТАС 6011,90 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач користуючись правовою допомогою адвоката Янчишина В.Й. подавала відзив на апеляційну скаргу. Згідно з договором про надання правової допомоги вартість однієї години роботи адвоката становить 500 грн. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 14.04.2021 року та детального опису виконаних адвокатом робіт на складання відзиву потрачено 8 год, відповідно вартість наданих послуг становить 4000 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення (задоволено на 76%) позивач має право на відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 3040 грн. При цьому колегія суддів враховує те, що відзив на апеляційну скаргу включає доводи та обґрунтування позовної заяви, а тому стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року в частині стягнення пені, загальної суми стягнення та судового збору змінити, зменшивши суму стягнення:

- пені за прострочення виплати страхового відшкодування з 18438,89 грн до 12422,99 грн;

- загальної суми стягнення з 25607,55 грн до 19595,65 грн:

- судового збору з 840,9 грн до 639,08 грн.

Допустити поворот виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року і стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в користь Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС, (просп. Перемоги, 65 м. Київ, ід.код 30115243) 6011,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в користь Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС, (просп. Перемоги, 65 м. Київ, ід.код 30115243) 307,49 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС, (просп. Перемоги, 65 м. Київ, ід.код 30115243) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2000 грн за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.