РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Джос І.Ю.,

справа № 333/3408/20

провадження № 2/333/265/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Маншилін Олександр Вікторович

відповідач ОСОБА_2 від імені якої діє ОСОБА_3

представник відповідача адвокат Трачук Наталія Іванівна

Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування

представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про визнання майна особистою власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 від імені якої діє ОСОБА_3 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, про визнання майна особистою власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Позивачу на праві приватної власності належало 27/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 на підставі наступних правовстановлюючих документів: 9/25 частин на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 29 березня 1995 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів № 76/13 від 13 березня 1995 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; 3/100 частини на підставі договору дарування від 25 квітня 1995 року; 3/20 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З метою посвідчення договору дарування належного позивачу нерухомого майна він звернувся до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С., проте в частині засвідчення правочину на 9/25 частин, що належать позивачу на підставі свідоцтва про право особистої власності, нотаріусом було відмовлено, оскільки на день його видачі позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , через що на думку нотаріусу майно може належати їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки свідоцтво про право особистої власності було видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Шостою Запорізькою конторою 21 листопада 1987 року, то 9/25 частин житлового будинку не можуть належати до спільного сумісного майна подружжя.

Так, 23 жовтня 1975 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, через що її спадкоємцем першої черги є її онука ОСОБА_2 .

Оскільки право позивача на вільне розпорядження майном порушені, то він просить: визнати особистою власністю ОСОБА_1 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , які належать йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 29 березня 1995 року.

Пояснення третьої особи

01 лютого 2021 року до суду надійшли письмові пояснення від районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, в яких вказано, що визнання спадкового майна особистою власністю позивача призведе до порушення права на спадкування малолітньої дитини в частині збереження житлових прав, через що орган опіки просить відмовити у задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 12/2019 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

24 листопада 2020 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засідання позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, вказала, що у разі задоволення позову будуть порушені права ОСОБА_2 .

Представник третьої особи проти позову заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним письмово.

Установлені судом фактичні обставини у справі

З 23 жовтня 1975 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

29 березня 1995 року Запорізьким Міськжитлоуправління Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів ОСОБА_1 було видано свідоцтво № 131 про право особистої власності на житловий будинок, відповідно до якого 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належать останньому. Зазначено, що свідоцтво видане на підставі рішення Виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів № 76/13 від 16 березня 1995 року взамін Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою нот конторою 21 листопада 1987 року за № 2-4492.

25 квітня 1995 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Вакуленко С.А. був посвідчений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у рівних долях 3/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

04 вересня 1996 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Клименко В.В. видано свідоцтво про право власності за законом, відповідно до якого нотаріусом посвідчено, що спадкове майно ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 3/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , успадкували ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у річних долях.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 січня 2019 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. на підставі заяви ОСОБА_3 , яка діє від іменні ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа № 12/2019 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні договору даруваннч 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначена частка нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на момент її набуття ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Поряд із цим, ст. 24 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до п. 1 Розділу І Інструкції про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року Заступником Міністра комунального господарства Української РСР (втратила чинність 13 грудня 1995 року) Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Згідно із п. 4, 7 Розділу ІІ Інструкції Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, у якому у п. 23 якого вказано свідоцтво про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, а також заповіти з нотаріальними написами про право на спадщину.

Пунктом 13 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а), а саме Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок.

Оскільки судом встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 було видане у період чинності Інструкції про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року, на підставі свідоцтва про право власності на законом, тому вказана частина майна відповідно до ст. 24 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року є особистою власністю ОСОБА_1 , а видача свідоцтва про право особистої власності на будинок була пов`язано із процедурою перереєстрації майна.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи викладене, з метою поновлення невизнаних прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання права особистої власності позивача на частину житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 24 КпШС України від 20 червня 1969 року, ст. ст. 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 265, 315, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орна опіки та піклування, про визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати особистою власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 29 березня 1995 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 08 червня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва