П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 13 травня 2019 року головуючим суддею Бенца К.К. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 06.06.1998 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від даного шлюбу народилася: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що спільне життя між нею та відповідачем по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність спільних інтересів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує.

З посиланням на викладене просила суд розірвати шлюб зареєстрований 06.06.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.05.2019 даний позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 06.06.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що було зроблено актовий запис №237 - розірвано. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що ні він, а ні його представник не були повідомленими про судове засідання від 13.05.2019 року. Вказує, що у позові позивачка зазначена як ОСОБА_4 , хоча її звати ОСОБА_5 . Тобто, позов подано не тією особою відносно якої прийнято рішення. Також суд передчасно прийняв рішення про розірвання шлюбу, оскільки він намагається зберегти сім`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі "Alimentaria Sanders S. A. v. Spain" від 07 липня 1989 року N 11681/85).

До судового розгляду справа призначалась: 23.03.20р., 04.05.20р., 24.06.20р., 21.09.20р., 04.11.20р., 23.12.20р., 03.03.21р. і 17.05.21 року.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 128 ЦПК України неодноразово надсилав судові повістки ОСОБА_1 та його представнику про виклик у судові засідання, однак відповідач не надав суду жодного доказу того, що суд не надсилав йому судових повісток. Доказом виконання судом своїх обов`язків є неодноразове повернення судових повісток з формулюванням «за закінченням строку зберігання». Відповідач не надав суду жодного доказу того, що поважні причини перешкоджали йому отримати судову повістку. Такі дії ОСОБА_1 слід розцінювати як недобросовісне користування процесуальними правами, що зумовлює необґрунтоване затягування судового процесу. Зазначені дії порушують право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

ОСОБА_2 суду пояснила, що ОСОБА_1 відомо про розгляд справи 17.05.21р., так-як вона особисто йому про це повідомила, коли забирав їх дочку ОСОБА_6 , щоб провести з нею певен час спілкування. Так само і в суді першої інстанції не з`являвся у судові засідання. Між ними відсутні будь-які стосунки, які припинились вже більше п`яти років та спілкуються лише з питань пов`язаних з виховання та утримання їх спільної дочки.

Наведені обставини у сукупності дають колегії суддів підставу для розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, якому відомо про сьогоднішній розгляд справи і у суду нема підстав не довіряти поясненням позивачки з цього приводу. Таким чином, неявка ОСОБА_1 та його представника адвоката Коцур Ю.І. з урахуванням того, що ним в апеляційній скарзі повно викладено правове обґрунтування незгоди із заявленими позовними вимогами не перешкоджає апеляційному суду розглянути справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони уклали шлюб 06.06.1998 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що було зроблено актовий запис - №237 (а.с.5).

Від даного шлюбу народилася: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у повній мірі врахував вказані норми та дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Апеляційний суд відхиляє послання апелянта на те, що у позові позивачка зазначена як ОСОБА_4 , хоча її звати ОСОБА_5 , оскільки це є лише опискою. З долучених до позовної заяви документів чітко вбачається, що ім`я позивача є саме « ОСОБА_5 », і саме щодо вказаної особи судом обґрунтовано прийнято рішення. А звідси, твердження апелянта про те, що позов подано не тією особою відносно якої прийнято рішення є недоречним.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про передчасність рішення суду про розірвання шлюбу, так як він намагається зберегти сім`ю. Як пояснила позивачка апеляційному суду, шлюбні стосунки між ними припинились коли їх дочці було біля 5-ти років та з тих пір вона не має з відповідачем подружніх відносин, що вже триває майже 6-ть років. Оскільки не бажає поновлювати шлюбних стосунків, а тому шлюб підлягає розірванню. Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що подальше збереження сім`ї є неможливим. А наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з приписами ч. 4 ст. 56 СК України та фактичними обставинами справи.

Щодо посилання апелянта на неналежне повідомлення його та представника про судове засідання від 13.05.2019 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ПЦК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка на 13.05.2019 року повернулась до суду з формулюванням «за закінченням строку зберігання». За такої обставини припис п. 3 ч. 3 ст. 376 ПЦК України вимагає від апеляційного суду скасувати таке судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення при обґрунтуванні відповідачем своєї апеляційної скарги такою підставою.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована такою підставою, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а доводи апеляційної скарги в цій частині слід задовольнити.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції задовольняє частково апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а.с. 3, 4.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2019 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 06.06.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що було зроблено актовий запис № 237, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 суму сплаченого нею судового збору в розмірі 704,80 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: