Справа № 766/5403/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування правових наслідків недійсності правочину,

встановив:

Позивач 16.06.2016 року звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 10.10.1992 року до 15.11.2010 року позивач та відповідач перебували у шлюбі. Перебуваючи у шлюбі, сторони придбали 29.02.2008 року у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 . 29.04.2009 року сторони уклали договір про поділ спільного майна одруження, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., та зареєстровано в реєстрі за №1050. За умовою п.3 цього договору вищевказану земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 було виділено в особисту приватну власність відповідачки ОСОБА_3 . Скориставшись вказаними обставинами, відповідач ОСОБА_3 продала, за посвідченим 07.06.2011 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. договором купівлі-продажу, вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 . Проте, у подальшому, набрало законної сили рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.06.2012 року у цивільній справі №2110/1051/12, яким договір про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 року було визнано недійсним, як укладений внаслідок обману зі сторони відповідача ОСОБА_3 . Вказаним рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка 0,0499 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 відповідно до рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19.06.2014 року, тобто відповідач була співвласницею вказаної земельної ділянки, та в силу ст.63 СК України мала рівне з позивачем право на володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою. Відповідно до витягу про вартість земельної ділянки площею 0,0499 га адресою: АДРЕСА_1 за експертною грошовою оцінкою ТОВ «АР ДЖІ САТЕЛЛІТ», оціночна вартість вказаної земельної ділянки становить 898 200,00 грн. Відповідно Ѕ частка від цієї суми дорівнює 449 100 грн. У зв`язку з викладеним з підстав, зазначених у ч.1 та ч.2 ст.216 ЦК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 449 100 грн. та судові витрати у розмірі 4491 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року відкрито провадження у справі.

11.12.2017 року представник відповідача надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на тому, що договір про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 року, за умовами якого земельна ділянка площею 0,0499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла в особисту приватну власність ОСОБА_3 , рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.06.2012 року по справі №2110/1051/12 було визнано недійсним. Вказане рішення суду набуло законної сили 19.09.2012 року. Отже, з 19.09.2012 року у ОСОБА_2 виникло право на звернення із позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 вартості Ѕ частини земельної ділянки. Відтак саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Оскільки із вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся у вересні 2016 року, зі спливом майже чотирьох років, ним було пропущено трирічний строк позовної давності, що є безумовною підставою для відмови в позові. Незважаючи на те, що спершу позивач звертався з іншими позовами, у задоволенні яких йому було відмовлено, переривання строку позовної давності не відбулося, оскільки предмети позовів є різними попередніх визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, а також стягнення збитків, понесених внаслідок обману, а у даній справі предметом позову є стягнення вартості Ѕ частини земельної ділянки. Натомість, підстави вказаних позовів є різними. Просив застосувати до позовних вимог загальний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

05.12.2019 року позивач надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 706 835 грн. та 10897,95 грн. судових витрат, які складаються з: 7068,35 грн. судового збору за подання позову; 352,40 грн. судового збору за забезпечення позову; 352,40 грн. судового збору за забезпечення доказів; 3124,80 грн. вартості судової експертизи.

Ухвалою суду від 07.02.2020 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №666/8675/14-ц, матеріали інвентарної справи №9905 на буд. АДРЕСА_2 , суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.1992 року по 15.11.2010 року.

29.02.2008 року ОСОБА_2 купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,0499 га в межах згідно з планом, на якій цей житловий будинок розташований, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

29.04.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали та нотаріально посвідчили договір про поділ спільного майна подружжя, за умовами якого наведене вище нерухоме майно, серед іншого майна, передане у особисту приватну власність ОСОБА_3 .

07.06.2011 року ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,0499 га, що надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за 400 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.08.2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, що завдані у зв`язку з вчиненням правочину із застосуванням обману, відмовлено.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року ОСОБА_2 купив житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість земельної ділянки відповідно до зазначеного договору складає 239789,00 грн. Відповідно до п.3 договору про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 року земельну ділянку 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 було виділено в особисту приватну власність відповідачці ОСОБА_3 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 за 400000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.06.2012 року, яке набрало законної чинності, було визнано договір про поділ спільного майна подружжя, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.04.2009 року, недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.03.2013 року було відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , від 06.07.2011 року недійсним. В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 06.07.2011 року між відповідачами спірна земельна ділянка належала ОСОБА_3 з посиланням ст.229 ЦК України та вимога визнати зазначений договір недійсним, як правочин, що вчинений відповідачами під впливом помилки є безпідставними.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19.06.2014 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0499 га від 06.07.2011 року недійсним. В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що визнання за рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.06.2012 року договору про поділ спільного майна подружжя недійсним, не позбавляє ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на спірне майно в силу ст.60 СК України.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2015 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.08.2015 року залишено без змін.

Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки від 28.05.2015 року в результаті проведення оціночних процедур в ході проведення експертної грошової оцінки було встановлено, що експертна грошова оцінка оціночної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить: 898 200,00 грн., в тому числі вартість 1 кв.м. об`єкта оцінки становить: 1800,00 грн.

Згідно висновку експерта №003/2019 за результатами проведення судової земельно-оціночної експертизи, складеного 24.05.2019 року судовим експертом ОСОБА_5 , ринкова вартість земельної ділянки АДРЕСА_3 загальною площею 0,0602 га з кадастровим номером :28:002:0121 в цінах станом на 24.05.2019 року становить 1 413 670,00 гривень.

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У зв`язку з викладеним, суд погоджується з доведеністю порушення прав позивача, оскільки, згідно ст.216 ЦК України, вимога позивача про повернення грошових коштів в розмірі 706 835 грн. є обґрунтованою.

Однак, під час розгляду справи представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом, позовна давність застосовується лише за доведення обґрунтованості позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на тому, що договір про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 року, за умовами якого земельна ділянка площею 0,0499 га за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла в особисту приватну власність ОСОБА_3 , рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.06.2012 року по справі №2110/1051/12 було визнано недійсним. Вказане рішення суду набуло законної сили 19.09.2012 року.

Отже, з 19.09.2012 року у ОСОБА_2 виникло право на звернення із позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 вартості Ѕ частини земельної ділянки. Із вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся у вересні 2016 року, зі спливом майже чотирьох років, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

З заявою про поновлення строку позовної давності сторона позивача не зверталася. Поважних причин пропущення позовної давності, судом не встановлено.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За такого, в задоволенні позову позивачу слід відмовити в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.12, 13,76, 81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.16, 216, 253, 256, 257 261, 267 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування правових наслідків недійсності правочину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 26.04.2021 року.

Суддя: С.І.Майдан