Справа №431/528/21
Провадження №2-о/431/276/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря с/з Петренко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за заявою адвоката Пересадько Вадима Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту, постійного спільного мешкання,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, постійного спільного мешкання, в якій просить суд встановити факт постійного спільного її мешкання разом зі своєю двоюрідною тіткою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, уродженкою м. Луганськ, за адресою: АДРЕСА_1 , з 1994 року по момент її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у с. Розкішне Лутугинського району Луганської області разом з нею мешкала її двоюрідна тітка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документів, які б підтверджували їхні родинні зв`язку відсутні. Місце реєстрації заявниці: АДРЕСА_2 , а місце реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , хоча фактично у зв`язку з тим, що у тітки погіршилося здоров`я ще у 1994 році заявниця переїхала жити до неї, за адресою: АДРЕСА_1 . З тих пір вони проживали разом однією родиною, вели спільне господарство, після того як вона переїхала жити до тітки, остання написала на неї заповіт, та заповідала своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 тітка померла, поховання здійснювала за власні кошти. Зареєструвати смерть вона змогла лише через суд. Після чого вона звернулася до Старобільської ДНК, де їй усно було роз`яснено, що нею пропущено шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини та вона не може вважатися такою, що прийняла фактично спадщину після смерті тітки, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами. У зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з вказаною заявою.

У судове засідання заявник, представник заявника Пересадько В.О. в заяві просили розглянути заяву без їх участі, підтримують у повному обсязі.

Заінтересована особа - Старобільська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився. В своїй письмовій заяві не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 та просив суд розглянути справу у їх відсутності.

На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника та заінтересованої особи.

В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно звороту копії паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25.11.1998 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 6-7).

Згідно звороту копії паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 13 листопада 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Жовте Слов`яносербського району Луганська область (а.с. 10).

Відповідно копії довідки ОСОБА_1 спільна проживала з ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 11).

Відповідно копії заповіту від 25.07.1995 року ОСОБА_2 заповідала на випадок своєї смерті належну їй квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 . (а.с 12).

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 була їх сусідкою, з 2006 року по до моменту її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 вона спільно проживала зі своєю племінницею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За два дні до смерті ОСОБА_2 поїхала на лікування в Слов`яносербський район с. Жовте, де і померла. Поховання ОСОБА_2 здійснила за власні кошти її племінниця ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту суд вважає, що надана заявником ксерокопія довідки є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_1 фактично постійно спільно проживала на момент смерті з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення факту постійного спільного проживання заявника і спадкодавця, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після її смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання з ОСОБА_2 на момент її смерті.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 12-13, 259, 263-265, ст. 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката Пересадько Вадима Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту, постійного спільного мешкання - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, уродженка хутір Топілін Семіхарохарського району Ростовської області з 2006 року постійно спільно проживала разом зі своєю двоюрідною тіткою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянки України, уродженки м. Луганськ, за адресою: АДРЕСА_1 до моменту її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Колядов