Справа № 669/835/20
Провадження № 2/669/36/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Бульбах Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в смт. Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про зміну договору найму житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

10.09.2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (надалі відповідач), в якому просить визнати її наймачем за договором найму квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Відповідача змінити договір найму вказаної квартири і укласти його із ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказала, що після смерті батьків проживала спільно із тіткою ОСОБА_3 , її чоловіком ОСОБА_4 та їх сином ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . Дане житло було компенсовано сім`ї ОСОБА_6 в зв`язку із зносом у 1984 році приватного будинку, що належав їм на праві приватної власності, Ямпільським авторемонтним заводом. За вказаною адресою вона мешкала до виїзду у Польщу у 2008 році, після смерті тітки та дядька, де вона постійно знаходилась більше трьох років, та допомагала матеріально своєму двоюрідному брату ОСОБА_5 у тому числі і з метою підтримання у належному технічному стані та приватизації спірної квартири.

Відмітила, що є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте позбавлена можливості оформити спадкові права на згадану квартиру у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

Таким чином, вважає, що після знесення майно, яке перебувало у спадкодавця у приватній власності, підлягало компенсації за рахунок Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, що встановлено рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у справі №669/629/16-ц за позовом ОСОБА_7 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме майно.

Вказано, що квартира АДРЕСА_1 , була єдиним місцем проживання позивачки, де вона постійно проживала із своєю родиною. Спірна квартира була отримана родиною ОСОБА_6 у порядку компенсації за вилучення земельної ділянки та домоволодіння у смт Ямпіль на користь Ямпільського авторемонтного заводу з метою подальшої приватизації. Позивачка є членом сім`ї ОСОБА_6 , а померлі родичі визнавали її право на проживання у цій квартирі внаслідок родинних зв`язків. На даний час у квартирі змінені замки та відповідач, не визнаючи права на проживання позивачки, перешкоджає їй у вселенні.

На момент отримання права на спадщину позивачка довідалась про те, що право власності на спірну квартиру оформлене не було, а тому компенсація за знесене домоволодіння родини ОСОБА_6 не відбулось, враховуючи, що право власності не може бути компенсованим правом користування внаслідок нерівнозначності. Акцентувала увагу на тому, що на особу, яка отримує компенсацію за вилучену земельну ділянку та домоволодіння законом не покладається обов`язок документального до оформлення об`єкта, яким компенсована втрачена власність. У такому випадку втрачається принцп рівнозначності. Таким чином, з рахуванням того, що оформлення об`єкта, яким була компенсована вартість знесеного домоволодіння родини ОСОБА_6 , не відбулось, позивачка втратила право на його спадкування.

Відмічено, що будь-яких договорів під час вселення позивачки до вищевказаної квартири щодо піднайму або тимчасовості її проживання не укладалось, враховуючи те, що позивачка розраховувала на правомірну поведінку відповідача, який визнанням її права на проживання у спірній квартирі, надав би змогу завершити компенсаційну процедуру за вилучену власність. З огляду на практику ЄСПЛ, стверджує, що відбуло лось втручання у вільне володіння власністю спадкодавця, а компенсація за вилучене майно не була завершена відповідачем.

Право на заміну наймача у даному випадку є, на думку позивачки, ревалентним із наступного. Так, право користування квартирою із подальшим правом переходу її у власність унаслідок вилучення нерухомого майна, яке перебувало у власності спадкодавця, було обрано державою у собі відповідача у порядку компенсації за позбавлення майна зумовлене «суспільними інтересами». Позбавлення права власності могло пояснюватися суспільними інтересами, якщо вимогу щодо справедливої рівноваги не було порушено. До моменту отримання у власність майна, яке отримано унаслідок компенсації, принцип справедливої рівноваги не дотримано, а тому позивачка, яка є сленом сім`ї наймача ОСОБА_5 , має право на проживання у вказаній квартирі на законних підставах із відповідним вкладенням із нею договору найму.

З вказаних підстав просить визнати її визнати наймачем за договором найму квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати Відповідача змінити договір найму вказаної квартири і укласти його із ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

26.10.2020 року відповідачем Ямпільською селищною радою Білогірського району Хмельницької області надано суду відзив на позовну заяву, в яких вважає вимоги позовної заяви незаконними, безпідставними, необґрунтованими, заявленими з пропуском строку звернення до суду, та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, зазначено, що спір між сторонами виник з приводу квартири АДРЕСА_1 , у якій з 1984 року проживала сім`я ОСОБА_6 на умовах найму, що встановлено рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у справі №669/629/16-ц за позовом ОСОБА_7 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на дану квартиру. Даним рішення в позові відмовлено, рішення залишено в силі постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 . Після їх смерті єдиним наймачем спірної квартири залишився ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 в позові вказує про постійне місце проживання із даною сім`єю як член сім`ї наймача, що лише її доводами, які не підтверджені жодними доказами. Зокрема за змістом ч.2 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, в даному випадку, при відсутності хоча б однієї із вище названих ознак позивачка не може бути визнаною членом сім`ї наймача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та додатків до неї позивач не надала суду будь-яких доказів, які підтверджують постійне проживання з наймачем та ведення з ним спільного господарства у квартирі АДРЕСА_1 . Натомість, надані суду відповідачем копії погоподарських книг по особових рахунках ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за 1983-1985р.р., 1986-1990р.р., 1996-2000р.р., 2001-2005р.р., 2006-2010р.р. підтверджують відсутність проживання позивачки із сім`єю ОСОБА_6 .

Разом з тим, відсутні будь як докази вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру, постійне місце проживання у ній, ведення спільного господарства з наймачем, тому її посилання на ч.2 ст.65 ЖК Української РСР є безпідставними.

Крім того, зазначено, що позивачка керується положеннями ч.1 ст.106 ЖК Української РСР, за змістом якої повнолітній счлен сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщння належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідач вважає, що ОСОБА_2 , як двоюрідна сестра ОСОБА_5 не є членом сім`ї наймача та не надала суду переконливих документів для визнання її наймачем, оскільки не довела факту вселення її до наймача, його згоди на вселення, постійного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 , тому відсутні законні підстави для зміни договору найму спірної квартири та укладення його із ОСОБА_2 .

Зазначено, що підставою припинення договору найму відповідно до ст.781 ЦК України є смерть фізичної особи наймача, якщо інше не передбачено законом або договором. За загальним правилом у разі смерті фізичної особи наймача договір найму припиняється. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду.

В зв`язку із вказаним просив застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_2 у звдоволенні позову.

В ході розгляду справи представники позивачки адвокати Боряк Г.Л. і ОСОБА_8 позов підтримали з підстав, викладених в позовні заяві. В судове засідання 24 травня 2021 року ОСОБА_2 не з`явилася. В поданій до суду заяві представник позивача, адвокат Боряк Г.Ю., позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, щодо посилання відповідача на пропущення строку позовної давності, зазначила, що позивачка зверталася із позовом про визнання права власності на спадкове майно, однак постановою Верховного суду від 27 березня 2019 року залишено в силі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 . Відтак, вважає, що строк позовної давності вираховується із дати винесення постанови Верховного судом, а тому строк позовної давності не порушено.

Представник відповідача Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, ОСОБА_10 в ході розгляду справи позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовній заяві. В судове засідання 24.05.2021 року не з`явилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у відсутності уповноваженого представника Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 1983 року сім`я в складі чоловіка ОСОБА_4 , його дружини ОСОБА_3 та їх сина ОСОБА_5 проживали у квартирі АДРЕСА_1 . Дані про видачу ордера на вселення сім`ї ОСОБА_6 до даного житлового приміщення, рішення певних органів, організацій, підприємств щодо вселення відсутні, хоча факт проживання в даному житловому приміщенні сім`ї ОСОБА_6 сторонами не заперечується і підтверджується витягами з по господарських книг.

Будинок по АДРЕСА_3 з 1998 року знаходиться на балансі житлового підприємства «Добробут плюс» Ямпільської селищної ради та перебуває у власності Ямпільскої територіальної громади.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ними, ні за будь-ким не зареєстровано, тобто дана квартира перебуває у комунальній власності Ямпільської територіальної громади.

Вказані обставни встановлені рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року в справі №669/629/16-ц за апеляційною скаргою Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_11 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишено в силі Постановою Верховного суду від 27 березня 2019 року. Дані обставини, на які і посилається позивачка, не підлягають доказуванню в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

Крім того, даним рішенням встановлено, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_5 за життя не виявили своєї волі на приватизацію спірної квартири і набуття на спірну квартиру права власності, за своєї волі не набули права власності на спірну квартиру в порядку приватизації, залишились наймачами даної квартири відповідно до ст.7 Закону україни «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивачка ОСОБА_2 вказує, що проживала в квартирі АДРЕСА_1 , була членом сім`ї наймача ОСОБА_5 , а померлі родичі (сім`я ОСОБА_6 ) визнавали її право на проживання у спірній квартирі внаслідок родинних відносин. Проде жодних доказів на підтвердження вказаних обставин нею не надано.

Так, статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК України), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, а також у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/8114/15-ц, які відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України враховані судом при застосуванні норм права.

Як визначено ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд, належним чином з`ясувавши всі обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, обґрунтовано виходить із того, що ОСОБА_2 не доведено факту її вселення у спірну квартиру на законних підставах як члена сім`ї наймача ОСОБА_5 , постійного проживання у ній та ведення спільного господарства із наймачем. Тому, як встановлено судом, позивач не була членом сім`ї квартиронаймача ОСОБА_5 і не набула права користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тому в силу вимог статей 65 і 106 ЖК України із нею не може бути укладено договору найму житлового приміщення у спірній квартирі.

Натомість, подані відповідачем копії по господарських книг на підтвередення своїх заперечень проти позову підтверджують факт не проживання позивачки ОСОБА_2 із сім`єю ОСОБА_6 .

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір у зв`язку з відмовою у позові позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 61,64,65,103,106 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 13, 81, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про зміну договору найму житлового приміщення, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28 травня 2021 року.

Суддя Н. С. Бараболя