Номер провадження: 22-ц/813/5002/21
Номер справи місцевого суду: 2-1523/10
Головуючий у першій інстанції Рідник І.Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Бєляєвої О.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2010 року про визнання мирової угоди сторін та закриття провадження у справі (одноособово суддя Рідник І.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

04.02.2010 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, набутого у шлюбі, а саме: визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ; автомобіля «ВАЗ-2107», 1990 року випуску № НОМЕР_1 ; автомобіля «Шевроле-авео», 2006 року випуску № НОМЕР_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2010 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, згідно якої: -відповідач ОСОБА_4 визнає за позивачкою ОСОБА_3 право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, закінченого будівництвом, але не зданого до експлуатації, розташованого по АДРЕСА_1 та зобов`язується, після здачі будинку до експлуатації, не чинити перешкод у оформленні нею права власності на 1/2 частину цього будинку з господарськими будівлями і спорудами; -позивач ОСОБА_3 зобов`язується не чинити перешкод відповідачу ОСОБА_4 у здачі будинку АДРЕСА_1 до експлуатації та оформлення ним права власності на '4 частину цього будинку з господарськими будівлями і спорудами; -відповідач ОСОБА_4 визнає за позивачкою ОСОБА_3 право на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0.10 га, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії 111-ОД №021744, виданого Олександрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 30.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №58, та зобов`язується не чинити перешкоди в оформленні ОСОБА_3 права власності на 0.05 га цієї земельної ділянки; -позивач ОСОБА_3 відмовляється від своїх вимог на 1/2 частину автомобіля «Шевроле-авео», 2006 року випуску № НОМЕР_2 та визнає право на автомобіль за відповідачем ОСОБА_4 ; -відповідач ОСОБА_4 відмовляється на користь позивача ОСОБА_3 від своєї 1/2 частини на автомобіль «ВАЗ-2107», 1990 року випуску № НОМЕР_1 , та зобов`язується не перешкоджати їй в користуванні цим автомобілем.

Суд зобов`язав сторони виконати усі умови мирової угоди, вказані в ухвалі суду, у добровільному порядку. У разі невиконання однією зі сторін умов мирової угоди щодо здачі до експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацію права власності за кожною стороною на 1/2 частину цього будинку, інша сторона має право в примусовому порядку вимагати виконання умов мирової угоди.

ОСОБА_1 , яка не була стороною у справі, не погодилась із ухвалою суду від 29.09.2010 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

02.03.2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 02.03.2010 року.

10.01.2020 року її чоловік ОСОБА_4 звернувся до відділу надання адміністративних послуг Лиманської районної держадміністрації де 13.01.2020 року державний реєстратор Гриб М.П. оглянув подані йому документи і зауважив про їх неповноту та неможливість зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_1 . Саме після 13.01.2020 року, отримавши поради фахівців, оглянувши документи, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської об ласті від 29.09.2010 року про затвердження мирової угоди, вона усвідомила про порушення її прав, оскільки розгляд цивільної справи № 2-1523/2010 проводився без її участі, ухвала суду про затвердження мирової угоди прийнята у її відсутність та без з`ясування суттєво важливих обставин і правовідносин щодо правильного поділу майна, набутого її чоловіком у попередньому шлюбі.

04.02.2010 року ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_4 про поділ майна, набутого в ними у шлюбі, про що апелянтці не було відомо. Вона, як особа, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права, інтереси та права, інтереси дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду.

Як мати дитини ОСОБА_2 , в своїх інтересах і в інтересах дитини, відповідно до положень статей 1, 2, 12, Закону України Про охорону дитинства, статей 1, 2, 3, 5, 6, 7, 18, 154 (батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, за захистом прав та інтересів дивини, як їх законні представники без спеціальних на те повноважень) СК України, подає скаргу так, як і вона і дитина мають право на повноцінне житло, на його реєстрацію в реєстрах прав на нерухомість, які скасувати на даний час не можуть бо ОСОБА_3 викрала всі документи та незаконно зареєструвала право власності на будинок і на земельну ділянку .

12.04.2011 року комунальне підприємство Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості виготовило технічний паспорт будинку АДРЕСА_1 де вказано про частку кожного у праві спільної часткової власності у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кадастровий номер земельної ділянки відсутній. Експертиза поділу майна не проводилася, частки кожного не визначалися, проте, ОСОБА_3 неправомірно заволодівши документами. 16.06.2016 року на підроблених документах державний реєстратор Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області Заїка Л.О. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частку земельної ділянки, площею 0,104 га, кадастровий номер :02:001:0803, чим відібрано у її чоловіка частку його земельної ділянки. В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на Нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_5 дату проведення Державної реєстрації вказала 10.06.2016 року, а прийняття рішення про державну реєстрацію записала пізніше на 6 днів 16.06.2016 року, чого а ж ніяк не може бути.

ОСОБА_3 , працівники товариства з обмеженою відповідальністю «Діва Інвест», державний реєстратор Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області Заїка Л.О., оформляючи право власності на частку земельної ділянки, площею 0,104 га, кадастровий номер :02:001:0803, в договорі № 92 на виготовлення технічної документації земельної ділянки та в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна свідомо не вказали про наявність у державного акту серії 111 -ОД № 021744 на право приватної власності на цю землю, в якому записано, що ОСОБА_4 є єдиним власником землі. Державний акт серії 111-ОД № 021744 на право приватної власності земельної ділянки, площею 0,10 га, виданий особисто ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд внаслідок і в межах норм безоплатної приватизації на підставі рішення XІІІ сесій XXI скликання Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 13 жовтня 1993 року № 31, зареєстрований 30.12.1996 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №58 свідчить про неподільність землі між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та про незаконність реєстрації права власності на землю на ім`я ОСОБА_3 .

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, вони є невиконуваними (пункт 1 частини 5 статті 207 ЦПК України), отже, мирова угода і ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2010 року про затвердження мирової угоди не є невиконуваними і їх не можна було виконувати, бо порушено принцип пропорційності у цивільному судочинстві (ст. 11 ЦПК України: суд визначає порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; складність справи; значення розгляду справи дійшли сторін).

Відзив позивачки ОСОБА_3 зазначає:

В своїй апеляційній скарзі наступна дружина ОСОБА_4 не погоджується із ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2010 про затвердження мирової угоди, укладеної ОСОБА_4 із попередньою дружиною 10 років назад.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 звинувачує попередньо дружину свого чоловіка у вчиненні кримінальних правопорушень, наводить власне бачення порядку поділу майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , стверджує, що умови мирової угоди порушують її права та права дитини.

Наводячи звинувачення ОСОБА_3 і посадових осіб ТОВ «Дива Інвест» у вчиненні злочинів, передбачених ст. 358, ст. 364-1 КК України, ОСОБА_1 не надала суду відповідних доказів у вигляді документів в порядку КПК України.

Відповідно до роз`яснень, які викладено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Вирішуючи питання про поділ у рівних частках спільного будинку набутого у шлюбі подружжя обґрунтовано включило до умов мирової угоди питання поділу земельної ділянки на якій розташовано цей будинок.

Сама по собі незгода апелянта з умовами мирової угоди не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Захаращеність апеляційної скарги великим масивом положень нормативно-правових актів спрямовано на маскування відсутності обґрунтованих доводів щодо процесуальних строків, порушених прав та інтересів і процесуального статусу апелянта.

Апеляційна скарга не містить зрозумілих та обґрунтованих доводів про права та інтереси апелянта, які вирішив суд першої інстанції, про початок перебігу строку на апеляційне оскарження, про причини поважності пропуску на апеляційне оскарження та процесуального статусу апелянта у спорі про поділ майна подружжя в розумінні ст. ст. 352, 354 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава- учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Згідно рішення Європейського суд з прав людини у справі «Устименко проти України»: Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії».

Поновлення строку на оскарження та перегляд ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2010 року, яка набрала законної сили та виконана, є невиправданим втручанням у права власності ОСОБА_3 , у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив відповідача ОСОБА_4 зазначає:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 є обґрунтованою, так як доводи і підстави, викладені у скарзі є такими, що відповідають дійсності.

ОСОБА_4 потерпів від незаконних дій ОСОБА_3 , яка викрала його паспорт і документи та у своїх корисливих інтересах вчиняла з ними неправомірні дії, про що він дізнався 13.01.2020 року. Так, ОСОБА_3 20.07.2012 року, використовуючи викрадений паспорт, за участю працівників товариства з обмеженою відповідальністю «Діва Інвест», підробила від його імені підпис без його відома у договорі № 92 на виготовлення технічної документації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка на праві приватної власності належала йому одному. 16.06.2016 року на підроблених документах державний реєстратор Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області Заїка Л.О. протиправно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частку земельної ділянки, площею 0,104 га, кадастровий номер :02:001:0803, чим було відібрано у мене нього частку моєї земельної ділянки, що спричинило йому шкоду на суму щонайменше 300 000 гривень. В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_5 дату проведення державної реєстрації вказала 10.06.2016 року, а прийняття рішення про державну реєстрацію записала пізніше на 6 днів 16.06.2016 року, чого аж ніяк не може бути.

Незаконність дій ОСОБА_3 при вчиненні протиправного захвату частки його земельної ділянки підтверджується положеннями пункту «в» частини 1 статті 81 Земельного кодексу «Право власності на землю громадян» - громадяни України н права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; пункту «а» частини 3 статті 116 Земельного кодексу «Підстави набуття права на землю із земель державної та ком власності» - безоплатна передача земельних ділянок у громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок перебувають у користуванні громадян.

Одержана під час шлюбу у 1993 році у власність на підставі ст.ст.81,116 ЗК України шляхом приватизації земельна ділянка, зареєстрована 30.12.1996 року в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю незалежно від будівництва житлового будинку, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя (постанови Верховного Суду України від 15 лютого 2012 р. у № 6- 98цс11, від 22 лютого 2012 року № 6-99цс11, лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2012 року № 648/0/4-12).

До 13.01.2020 року йому не було відомо про аферу ОСОБА_3 з документами і коли 10.01.2020 року він звернувся до відділу надання адміністративних послуг Лиманської районної держадміністрації, державний реєстратор Гриб М.П. по суті відмовив йому у реєстрації права власності на будинок і на земельну ділянку, надав роз`яснення про неможливість зареєструвати за ним право власності на будинок та земельну ділянку.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ч.1 ЦПК України).

З огляду на викладене, особа, яка не брала участі у справі, має право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє її права та обов`язки, тобто завдає їй шкоди, що виявляється у несприятливих для особи наслідках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Позивачка ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 1992 року, з 1996 року проживали і були зареєстровані по АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 08.09.2009 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.2,11-13).

04.02.2010 року ОСОБА_3 звернулась із позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 і земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, а також поділ автомобіля «ВАЗ-2107», 1990 року випуску № НОМЕР_1 і автомобіля «Шевроле-авео», 2006 року випуску № НОМЕР_2 . Зі змісту позовної заяви і наданих доказів вбачається, що спірний житловий будинок побудований у період шлюбу сторін (1991-1994 роки, а.с.9) на земельній ділянці, яка належала на праві власності відповідачу з грудня 1996 року, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №021744 від 30.12.1996 року, крім того, автомобілі придбані у період шлюбу і на кошти подружжя (а.с.1-4,10).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2010 року від 29.09.2010 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя (а.с.37).

Апелянтка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 02.03.2010 року, у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 (а.с.56-61).

ОСОБА_1 не приймала участі у справі і в апеляційній скарзі стверджує, що ухвалою суду від 29.09.2010 року порушуються її права, а також права її неповнолітнього сина на житловий будинок та земельну ділянку.

Матеріали справи і апеляційна скарга не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ухвалою суду від 29.09.2010 року вирішувались питання про права на нерухоме та рухоме майно апелянтки ОСОБА_1 і неповнолітнього ОСОБА_2 .

Так, ухвалою суду від 29.09.2010 року вирішувався майновий спір між колишнім подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо майна, набутого ними у період шлюбу з 1992 року по 2009 рік.

Апелянтка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з березня 2010 року, а їхній син ОСОБА_2 народився у 2014 році.

За таких обставин, відсутні підстави для ствердження, що ухвалою суду від 29.09.2010 року вирішувались питання про майнові права ОСОБА_1 і неповнолітнього ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ст. 362 ч.1 п.3, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що ухвалою суду від 29.09.2010 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянтки ОСОБА_1 і неповнолітнього ОСОБА_2 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 362, 368 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною каргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2010 року про визнання мирової угоди сторін та закриття провадження у справі.

Ухваласуду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков