Провадження № 22-ц/802/554/21 Категорія: 1 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Трофимюка П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2019 у цивільній справі №161/11991/19 стягнуто із ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на її користь 12358,98 грн. заборгованості по заробітній платі і розрахункових коштах при звільненні та 67615,17 грн. середнього заробітку.

Постановою державного виконавця Будя С.Л. від 09.11.2019 відкрито виконавче провадження № 60516283 з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом на виконання цього судового рішення, яке у подальшому було об`єднано у зведене виконавче провадження, остаточно передане на виконання до відділу ПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області ЗМУ МЮУ (м. Львів).

Постановою державного виконавця відділу ПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Трофимюка П.В. від 15.10.2020 виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання.

Зазначена постанова є протиправною, оскільки у боржника наявне майно, яке підлягає реалізації з метою примусового виконання рішень, а державний виконавець не провів реалізацію арештованого нерухомого майна, що є його прямим обов`язком. Крім того, державний виконавець не провів жодних дій щодо розгляду питання про погашення заробітної плати в порядку вимог статті 7 Закону України «Про державний матеріальний резерв».

Ураховуючи наведене, просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Трофимюка П.В. №60516283 від 15.10.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені заявника ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а провадження у справі закрити, оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Державний виконавець Трофимюк П.В. апеляційну скаргу заперечив та просить закрити провадження у справі.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справа, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та поданого на неї відзиву, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Трофимюка П.В. перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь фізичних та юридичних осіб заборгованих коштів за виконавчими документами, виданими загальним, господарським, адміністративним судами та іншими органами (посадовими особами) (а.с.78-102).

У цьому зведеному виконавчому провадженні під №109 в обліковій картці на зведене виконавче провадження перебував на виконанні і виконавчий лист, виданий на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2019 в цивільній справі №161/11991/19, яким стягнуто із ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на користь ОСОБА_2 12358,98 грн. заборгованості по заробітній платі і розрахункових коштах при звільненні та 67615,17 грн. середнього заробітку (а.с.96).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Трофимюка П. В. від 15.10.2020 (ВП № 60516283) повернуто виконавчий документ стягувану ОСОБА_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглядав справу (ч.1 ст.448 ЦПК).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України та статей 339, 340 ГПК України у редакціях від 03 жовтня 2017 року дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

Разом з тим, ні в ЦПК України, ні в ГПК України не урегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження».

За правилами цього закону передбачено особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним чи приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Суд такими повноваженнями не наділений.

Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Водночас, статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, у частині п`ятій статті 287 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто, частина п`ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Долученою до відзиву на апеляційну скаргу Обліковою карткою на зведене виконавче провадження №57212311 підтверджується об`єднання в зведене виконавче провадження виконавчих документів за рішеннями, ухваленими за правилами різних юрисдикцій, зокрема: Луцького міськрайонного суду Волинської області, Господарського суду Волинської області, Волинського окружного адміністративного суду, ГУ ДПС у Волинській області (а.с.78-102).

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стягувач оскаржує дії державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

У частинах першій і другій ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2021 року необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до положень частини 1 ст. 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює стягувачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Волинського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 367, 374, 377 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2021 року скасувати.

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді