Дата документу 08.06.2021 Справа № 334/4659/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/4659/20

Провадження №22-ц/807/1238/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Гончар М.С.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року в складі судді Ісакова Д.О. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В позові зазначено, що 18.08.2017 р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1770381, відповідно до якого страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП під час експлуатації автомобіля «ВАЗ» д/н НОМЕР_1 .

06.02.2018 в м. Запоріжжя по вул. Таганській сталось ДТП за участю автомобіля «ВАЗ» д/н НОМЕР_1 із причепом д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Кіа Сееd» д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Сееd» в сумі 8973,79 грн.

Посилаючись на те, що ДТП настала з вини водія ОСОБА_3 через невідповідність технічного стану транспортного засобу вимогам законодавства, на підставі п. «г» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик заявляє вимоги про стягнення в порядку регресу з відповідача 8 973,79 грн. сплаченого страхового відшкодування та 2 102 грн. сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 8 973,79 грн. та судовий збір в сумі 2 102,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення № 334/4659/20 від 21.10.2020 у цій справі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, а також обставини, які суд вважав доведеними, не відповідають фактичним обставинам справи.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд належним чином та завчасно не повідомив відповідача про час та місце розгляду справи, що в свою чергу перешкодило своєчасно надати відзив на позовну заяву та відповідні пояснення. Довідка про ДТП не містить відомостей про порушення водієм п. 31 ПДР, а в графі «технічні несправності» будь-які відомості про несправність автомобіля відсутні. Матеріали справи та постанова у адміністративній справі не містять даних про те, яку саме невідповідність технічного стану обладнання мав автомобіль відповідача та чи є саме вона наслідком ДТП. За вказаних обставин підстав для застосування пп. «г» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» немає, а суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову без повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити апеляційну скаргу.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було направлено відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується змістом постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/802/18 якою встановлено, що апелянт не забезпечив технічних стан причепа та здійснив зіткнення із автомобілем КІА. Наявність постанови суду, що набрала законної сили є достатньою підставою для пред`явлення регресної вимоги.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_5 та справу призначено у загальному порядку з викликом учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1770381, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортних пригод під час експлуатації транспортного засобу «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.02.2018 року в м. Запоріжжя, на вул. Таганська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , із причепом державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/802/18 від 19.03.2018 ОСОБА_3 був визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка настала 06.02.2018 та притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

07.02.2018 року на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, звернувся ОСОБА_4 .

Відповідно розрахунку суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1770381 від 02.07.2018 року, вартість збитків заподіяних ОСОБА_4 , складає 9 973,79 грн.

Ураховуючи розмір франшизи - 1000,00 грн., ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» нарахувало ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 8 973,79 грн. (п. 6 розрахунку), (а.с. 7).

Відповідно до платіжного доручення № 9721607 від 03.07.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило перерахунок коштів страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_4 в сумі 8 973,79 грн.

07.08.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію з вимогою сплатити страхове відшкодування, яку він отримав 23.08.2018 року, однак на момент розгляду справи не виконав її в добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як передбачено ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

У частинах четвертій, п`ятій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода була визначена у встановленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Водночас такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ» від 07.02.2018 складеного потерпілим ОСОБА_4 , останній 06.02.2018 близько 16-45 рухався по вул. Таганській в сторону о. Хортиця, на перехресті з вул. Сергія Синенка він повертав праворуч. Зупинився пропустити пішохода та відчув удар в задню частину свого автомобіля. Вийшовши на вулицю ОСОБА_4 побачив, пошкодження на своєму автомобілі, завдані автомобільним причепом (а.с.17).

Зі змісту постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/802/18 від 19.03.2018 вбачається, що судом при розгляді адміністративної справи за ст. 124 КУпАП відносно відповідача ОСОБА_3 було встановлено наступні обставини:

«06.02.2018 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_3 в м. Запоріжжі по вул. Таганській вул. Сергія Синенка, керував транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 з саморобним причепом державний номерний знак НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції та перед виїздом не забезпечив технічних стан причепа та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3 водій ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих не має. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.3.а, 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вказане правопорушення зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 054269 від 06.02.2018.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєному правопорушенні визнав, пояснив про обставини, за яких він вчинив вказане порушення ПДР.»

Вказана постанова набрала законної сили 30 березня 2018 року.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Так, саме постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення № 334/802/19 від 19.03.2018 встановлена вина відповідача у скоєнні 06.02.2018 дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась в результаті не дотримання ОСОБА_3 безпечної дистанції та не забезпечення перед виїздом належного технічного стану причепа.

Також вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.3а, 12.1 та 13.1 ПДР України.

Відповідно до змісту п. 2.3а ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Отже, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/802/18 від 19 березня 2018 року, яка набрала законної сили 30 березня 2018 року, було встановлено порушення відповідачем п. 2.3а ПДР України та наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням (не дотримання безпечної дистанції та не забезпечення належного технічного стану причепа) і подією ДТП.

Ураховуючи, що вказані обставини встановлені постановою суду у адміністративній справі відносно відповідача ОСОБА_1 , який брав участь справі, вину у скоєнні правопорушення визнав та не скористався своїм правом на оскарження такої постанови, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності права страховика на звернення до суду з регресним позовом до винної у ДТП особи на підставі пп «г» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України.

За вказаних обставин, твердження апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не притягувався до відповідальності за ст. 121 КУпАП і відносно його особи не складались протоколи за порушення вимог п. 31.4 ПДР, є неприйнятними.

Дії ОСОБА_1 вже були кваліфіковані, в тому числі, як порушення п. 2.3а ПДР України та його притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Відсутність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним розділу 31 ПДР України не спростовує фактів, викладених у постанові Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/802/18 від 19.03.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним з доводів апеляційної скарги було неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 27.08.2020 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 22.09.2020 з копією постанови про відкриття провадження у справі та позовною заявою доставлена відповідачу не була. Конверт повернувся до суду не врученим з відміткою установи пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28).

В судове засідання призначене на 21.10.2020 відповідач ОСОБА_3 викликався шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом за адресою зареєстрованого місця проживання.

Поштове повідомлення про виклик відповідача в судове засідання на 21.10.2020 було вручено йому 21.10.2020 та повернулось до суду, згідно відбитків печатки пошти, 22.10.2020 тобто після ухвалення судового рішення (а.с. 42).

Згідно частини 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Проте, за матеріалами справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив заочне рішення за відсутності відповідача та відомостей про його належне повідомлення про час та місце судового розгляду у відповідності до статті 128 ЦПК України.

Оскільки належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов`язковим (ч.2 ст. 211 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 43 ЦПК України), а згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов`язком суду), то неповідомлення про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Елементом належної судової процедури, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, є принцип "рівності вихідних умов" [27] або як його ще називають принцип "рівності сторін" [25, с.59] і принцип змагальності [13, с. 176]. Принцип "рівності вихідних умов" (рівності сторін) вимагає надати кожній стороні можливість представити свою справу в умовах, які не дають їй значних переваг перед її опонентом, а принцип змагальності означає, що сторони мають право знайомитися зі всіма доказами або запереченнями, що залучені до справи, висловлювати свою думку про їх наявність, зміст і достовірність у відповідній формі та у відповідний час, у разі необхідності - у письмовій формі та заздалегідь.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального законодавства, на яких наголошує відповідач у своїй апеляційній скарзі, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», суму страхового відшкодування у розмірі 8973 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три) гривні 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

М.С. Гончар