Номер провадження: 22-ц/813/2132/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 48
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь половину фактично понесених додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 у розмірі 9950,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 2000 гривень (а.с.2).

16 листопада 2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Тополева Ю.В.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено (а.с.45-48).

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року. Апелянт вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а таке фактичним обставинам справи. Апелянт стверджує, що стягнуті витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, тобто не має підстав для стягування додаткових витрат на навчання. Апелянт мотивує свою заяву тим, що його матеріальне становище не дозволяє платити гроші на навчання у приватному навчальному закладі. Крім того, апелянт наводить той факт, що кожного місяця він сплачує аліменти в розмірі ј свого доходу. Відповідно до даних обставин апелянт вважає, що ОСОБА_2 повинно бути відмовлено у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року та прийняти постанову, якою у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати (а.с.53-55).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач перешкоджала відповідачу та/або якимось чином обмежувала обсяг його прав щодо участі у вихованні сина та, зокрема, вибору та погодження навчального закладу для здобуття професійної освіти. Тому доводи позивача про неузгодженість з ним питання щодо вибору навчального закладу сина безпідставні. На думку суд першої інстанції, навчання ОСОБА_3 у приватному навчальному закладі ніяким чином не спростовує доводів відповідача про те, що навчання сина саме в державному навчальному закладі не несло б за собою витрат на оплату навчання, адже форма вищого навчального закладу не спростовує наявність разом з бюджетною формою навчання контрактної (платної) та гарантій навчання сина саме на бюджетній формі навчання з повним державним забезпеченням (отриманням стипендії тощо).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2000 року по 2003 рік проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 8, 9).

20 квітня 2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини усіх видів доходу ОСОБА_1 щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-9 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2020 року ОСОБА_2 уклала Договір про надання освітніх послуг № 035-1-018-1к з ректором Міжнародного гуманітарного університету, відповідно до якого ОСОБА_3 буде отримувати освітні послуги на денній формі навчання на платній основі, запланований термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» до 30.06.2024 року, вартість першого курсу навчання ОСОБА_4 становить 19900 гривень (а.с 11-13).

З огляду на це, позовній заяві, посилаючись на положення статті 185 СК України, позивачка просила стягнути половину фактично понесених витрат у розмірі 9950 гривень з відповідача (а.с. 2).

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, відповідач вказує на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання у державних закладах освіти бюджетній формі навчання з правом отримання стипендії. Також відповідач зазначає, що позивачка не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами були узгодженні питання щодо навчання дитини в МГУ: зазначений заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодженням з відповідачем (а.с. 25-29, 53-56).

Як вбачається з довідки про доходи, наданої ОСОБА_1 за період з 26.09.2017 року по 21.09.2020 року, виданої ТОВ «АЛЬКАРІМ-БУД», загальна сума доходу за вказаний період 154269,33 грн за винятком, тобто середньомісячна заробітна плата відповідача за винятком аліментів становить 154269,33 грн : 37 міс. = 4169,44 грн (а.с. 30-30 зворот).

Як вбачається з Довідки про підтвердження місця роботи від 06.10.2020 року, ОСОБА_1 дійсно з 30.09.2020 року працює на посаді машиніста крана баштового в ТОВ «ВЕСТТ» (а.с. 31).

Як вбачається з наданих відповідачем копій чеків про виплату аліментів, ОСОБА_1 , регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина (а.с. 32-37).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до чч.13 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

В постанові Верховного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19 зазначено, що дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 вказувала, що у зв`язку з навчанням сина у Міжнародному гуманітарному університеті нею були сплачені кошти за перший рік навчання дитини у розмірі 19900 грн, з огляду на це, позивач вважає, що половина вказаної суми має бути сплачена на її користь відповідачем, як додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19 навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Апеляційний суд, враховуючи вище зазначену правову позицію Верховного Суду, обставини справи, матеріальний стан відповідача, доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у Міжнародному гуманітарному університеті для здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які в розумінні статті 185 СК України передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Також апеляційний суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу ОСОБА_2 її право в подальшому на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в порядку статті 199 СК України, оскільки витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того з ким із них проживає дитина. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Стосовно понесених судових витрат позивача на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 с. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вказує, що вимоги щодо стягнення понесених судових витрат позивачем на правничу допомогу також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1261,2 грн (а.с. 57).

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд з даного приводу зазначає, що оскільки ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про оплату додаткових витрат на дитину, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, то компенсація судових витрат за подання апелянтом апеляційної скарги здійснюється за рахунок держави у розмірі 1261,2 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким відмовляє у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дитину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги за рахунок держави у розмірі 1261,2 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

25.05.2021 року м. Одеса