Справа № 286/3040/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Аврамчук Л. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2020 року ОСОБА_4 , який проживає в с. Красилівка, Овруцького району Житомирської області, звернувся з позовом до ОСОБА_2 , який зареєстрований в с. Красилівка, Овруцького району Житомирської області, в якому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 83 658, 21 грн., моральної шкоди в сумі 500 000, 00 грн. та грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, щомісячно.

Мотивуючи тим, що 13.05.2014 року близько 20 години відповідач, керуючи належним йому автомобілем марки «Пежо Експерт» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі сполученням с. Ігнатпіль Усово, поблизу с. Малахівка Лугинського району Житомирської області, перевищив допустиму швидкість руху, не впорався з керуванням, з`їхав в кювет, де скоїв наїзд на дерево. В результаті дорожньо-транспортної пригоди він, як пасажир автомобіля, отримав тяжкі тілесні ушкодження. 14.05.2014 року за вказаним фактом СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області зареєстровано кримінальне провадження №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, але 26.06.2020 року слідчим СВ Лугинського ВП винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). Після ДТП, він без свідомості був доставлений до Лугинської центральної районної лікарні. В період з 15.05.2014 року по 04.07.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному та нейрохірургічному відділеннях Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з діагнозом: Політравма. ВЧМТ. Перелом основи черепа. Забій головного мозку. Пневмовентрикулоцефалія. Двобічний гемотимпанум. Гематосинус основної пазухи. Перелом луски обох скроневих кісток. Каротидно-кавернозна сполука. Закрита травма хребта. Компресійний перелом тіла С7 хребця. Закрита травма органів грудної клітини. Забій легень. Перелом правої лопатки. В період з 20.08.2014 року по 01.09.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в Центрі мікрохірургії ока Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з діагнозом: Лагофтальм, виразка рогівки обох очей. За направленням окуліста Овруцької районної поліклініки в супроводі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неодноразово їздили на обстеження зору в м. Одесу в НДІ ім. В.П. Філатова та в Британський офтальмологічний центр м. Київ. Для лікування мати здійснила позику грошових коштів у мешканців с. Красилівка Овруцького району на загальну суму 35000 грн. та отримала кредит в ПриватБанку на суму 3100 грн.. Для його лікування було понесено витрати на суму 83658,21 грн.. Також, у зв`язку з незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, яку він оцінює в розмірі 500 000 грн.. Крім того, вважає, що з відповідача необхідно довічно щомісячно стягувати на його користь грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати, у зв`язку із завданням йому ушкодження здоров`ю, що призвело до інвалідності та втрати працездатності.

У судовому засіданні 25.05.2021 року позивач позовні вимоги підтримав, але вказав, що сума шкоди та компенсації яку він заявив дуже мала. Також, пояснив, що в день події відповідач випивав, за кермом вів себе «дуркувато», на що він давав йому зауваження. Саму аварію пам`ятає погано.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач перевищив швидкість, відсутність його вини не позбавляє права на відшкодування. Позивач на час ДТП не працював, а відповідач є особою молодого віку та має дохід. Крім того, неодноразово погрожував позивачу.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що в ДТП він не винен, він нічого не міг зробити. Після аварії втратив свідомість, його і позивача забрала швидка допомога. Зазначив, що на даний час не працює та перебуває на біржі. Також, відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не має вини відповідача. Всі експертизи проведені в кримінальному провадженні не встановили вини його клієнта. Надані позивачем розписки, квитанції не підтверджують, що саме ці витрати пішли на певні цілі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, перевіривши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановою старшого слідчого СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 26.06.2020 року, встановлено, що 13.05.2014 року близько 21 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Пежо Експерт» р/н НОМЕР_2 рухаючись ним в межах 24 км +510 м а/д Ігнатпіль Усово від с. Липники, поблизу с. Малахівка Лугинського району Житомирської області, виїхав за межі дороги в лівий кювет, де наїхав на дерево. Внаслідок вказаної ДТП, водій ОСОБА_2 та пасажири його автомобіля ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та були доставлені до Лугинської ЦРЛ. В ході огляду місця ДТП, на проїзній частині по ходу руху автомобіля «Пежо Експерт» р/н НОМЕР_2 , до місця його кінцевої зупинки в лівому кюветі було виявлено та зафіксовано сліди юзу коліс та механічні ушкодження в правій частині транспортного засобу.

14.05.2014 року відомості про вказану ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

Орган досудового розслідування встановив, що проведеною комплексною транспортно-трасологічною та авто технічною експертизою встановлено, що автомобіль «Пежо експерт» під керуванням ОСОБА_2 рухався зі швидкістю від 98,8 до 106,7 км/год, при цьому гранично допустима швидкість зазначеного автомобіля визначається рівною і не більше 95,6-103,3 км/год. З технічної точки зору дерево на яке було скоєно наїзд автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , не може являтися небезпекою чи перешкодою для руху водію. Проведеною додатковою авто технічною експертизою встановлено, що ДТП трапилась на технічно справному автомобілі «Пежо експерт», д/з НОМЕР_2 , за відсутності зовнішніх чинників, які б змушували водія екстрено виконувати вимоги п. 12.3 ПДР, тобто для вказаного водія не створювалась небезпека чи перешкода для руху розв`язок даної дорожньої ситуації повністю вирішувався обраним на свій розсуд водієм ОСОБА_2 .. Згідно проведеної додаткової судово- технічної експертизи встановлено, що в умовах місця пригоди мінімальна швидкість руху автомобіля «Пежо Експерт» д/н НОМЕР_2 , визначається рівною близько 122.3-133.0 км/год. Вказана швидкість вказана як мінімальна, у зв`язку з тим, що в розрахунках не враховані витрати кінетичної енергії на деформацію складових елементів кузова автомобіля утворених при контактуванні з деревом. В ході слідства не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_2 , а тому в діях водія автомобіля ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У зв`язку з чим, постановою старшого слідчого СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Таварницького В.М. від 26.06.2020 року, кримінальне провадження №0000085 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди під час якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження закрито, за відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу вказаного злочину.

На момент розгляду справи в суді вказана постанова слідчого є чинною.

Внаслідок вказаної ДТП, позивач у період з 15.05.2014 року по 04.07.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевского Житомирської обласної ради з діагнозом: Політравма. ВЧМТ. Перелом основи черепа. Забій головного мозку. Субарахноїдально-шлуночковий крововилив. Пневмоневентрикулоцефалія. Двобічний гемотимпанум. Гематосинус основної пазухи. Перелом луски обох скроневих кісток. Стан після трепанації черепа праворуч. Каротидно кавернозна сполука. Закрита травма хребта. Компресійний перелом тіла С7 хребця. Закрита травма органів грудної клітини. Забій легень. Перелом правої лопатки. Вказані травми отримані в результаті ДТП (а.с.69,70).

Згідно заявлених позивачем позовних вимог, останній вказує на те, що на його лікування, діагностику, реабілітацію, понесено витрати, зумовлені необхідністю придбання ліків, його матір`ю ОСОБА_5 витрачено кошти в сумі 83658,21 грн..

Для лікування позивача, ОСОБА_5 позичила грошові кошти на загальну суму 35 000, 00 грн. та взяла кредит в ПриватБанку (а.с.61 - 66).

Свідок ОСОБА_5 показала, що є матір`ю позивача, у травні 2014 року син поїхав до сестри відповідача крити дах, все було добре, на другий день знову поїхали. В 20:00 почала дзвонити сину, але дозвонитися не змогла. В 00:00 годин чужа людина повідомила, що син потрапив в аварію. На наступний день поїхала до лікарні в смт. Лугини, а там син вже був прооперований. Син три місяці лежав в лікарні міста Житомира, як могла боролася за його життя, брала кредити, позичала у людей. Син вижив, але став інвалідом. Відповідач постійно їм погрожує.

Свідок ОСОБА_9 показав, що поблизу с. Михайлівки автомобіль кинуло та вдарилися в дерево. Авто заклинило і потрібно було спасати Віталю. Поїхали в село взяти інструменти. Потім приїхала швидка та поліція. Позивача та відповідача забрали в лікарню. В даній ДТП вини відповідача не було, це був нещасний випадок. Найбільше в ДТП постраждав позивач.

Свідок ОСОБА_8 показав, що є в с. Михайлівка почув хлопок колеса, автомобіль занесло і вдарився в дерево. Після удару всі були без свідомості, коли прийшов до тями почав всіх витягувати. Позивача прижали двері. ДТП відбулося не з вини відповідача, все було несподівано і він не зміг би відреагувати на обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль «Пежо Експерт» р/н НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди був зареєстрований за відповідачем.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Разом з цим, у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між: ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

Внаслідок ДТП, 06.07.2016 року ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності по зору, з ураженням опорно -рухового апарату, він потребує постійного стороннього догляду і нездатний до самообслуговування (а.с.5, 60).

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані докази, судом не встановлено, що дії відповідача були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, завданою позивачу, оскільки він не мав можливості уникнути ДТП внаслідок непереборної сили, а тому не може бути відповідальним за шкоду заподіяну позивачу, внаслідок вказаного ДТП, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення грошової компенсації внаслідок каліцтва задоволенню не підлягають.

Разом з цим, відповідач будучи власником джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, незалежно від своєї вини.

Положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер та тривалість лікування травм, спричинених позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, пов`язані із отриманими позивачем в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, які є суттєвими, приносять біль остатньому, змушують позивача витрачати свій час на відновлення та реабілітацію, постійне лікування, терпіти неодноразові хірургічні втручання, дотримуватись встановленого медичного режиму та рекомендації лікарів, що безумовно змінило звичайне життя позивача. Також суд бере до уваги відсутність співчуття та байдужість відповідача у пом`якшенні негативних наслідків, які виникли в результаті ДТП.

Разом з тим, суд вважає, що сума моральної шкоди, заявлена позивачем є надмірно завищеною. На думку суду, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості сума моральної шкоди має складати 200 000, 00 грн., що буде відповідати обставинам справи, а саме наявністю тілесних ушкоджень у позивача, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які призвели до розладу його здоров`я та пов`язаних із цим моральних страждань.

Відносно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 268 ЦК України, позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я не поширюється.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 363,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в с. Красилівка, Овруцького району Житомирської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , моральну шкоду в сумі 200000, 00 грн..

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 363,20 грн..

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч

Повний текст рішення складено 10 червня 2021 року