ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1412/18
Провадження № 22-ц/4820/766/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 року (суддя Вознюк Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 13 березня 2018, під час його перебування в приміщенні Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів з метою вручення директору школи запиту №109 від 07 березня 2018 року, складеного адвокатом ОСОБА_4 , директор вказаної школи ОСОБА_2 порушила його особисті права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи, оскільки здійснила неправдиве, наклепницьке повідомлення інформації правоохоронним органам, працівникам школи, чим принизила його честь та гідність, та завдала йому моральні страждання та переживання, і спричинила моральну шкоду, розмір якої позивач оцінив у 50 тис. грн..

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів достатніми, належними та допустимим доказами того, що відповідач своїми діями заподіяла шкоду честі та гідності позивача, та спричинила моральну шкоду. Факт звернення до поліції відповідача розцінено судом як реалізацію її конституційного права на звернення до правоохоронного органу за захистом своїх прав, а не як дії, спрямовані на спричинення шкоди честі та гідності позивача. Обставин, які вказують, що відповідач іншими діями, заподіяла позивачу моральної шкоди та доказів тому, судом встановлено не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновок суду про неналежність наданих ним доказів є помилковим, ґрунтується виключно на поясненнях свідків відповідача. Суд не надав правової оцінки доказам у справі, зокрема, поясненням позивача та показам свідка ОСОБА_4 , обставинам справи за яких запит, який ОСОБА_1 вручив директору ОСОБА_2 , був повторним, оскільки попередній запит відповідач відмовилась приймати, погрожувала йому викликом поліції. Зазначає, що покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були різними та не узгоджувались між собою, за зверненням ОСОБА_1 до правоохоронних органів проводиться перевірка їх показів. Стверджує, що моральна шкода йому була спричинена безпідставним викликом поліції, безпідставними звинуваченнями відповідачем у порушенні громадського порядку, небажанням відповідача прийняти запит, ненаданням відповіді на нього по суті запиту. В результаті невиконання запиту позивачем не було надано доказ до суду по іншій справі. На думку апелянта відповідач умисно викликала поліцію, з метою психологічного тиску на нього, знаючи про його поганий стан здоров`я, крім того, з цією ж метою викликала і швидку допомогу для огляду відповідачки, яка поїхала відразу після огляду, жодної медичної допомоги їй не надавала, тобто, і виклик поліції, і виклик швидкої були безпідставними. Судом першої інстанції не встановлено глибини страждань апелянта, причини емоційних переживань отриманих внаслідок приниження його честі і гідності в результаті протиправної поведінки відповідача, в присутності інших членів територіальної громади. Також в рішенні не надано правової оцінки письмовим доказам на підтвердження погіршення стану його здоров`я, внаслідок нервових потрясінь, переживань, стресу, що довелося пережити після погроз адресованих йому відповідачем в присутності сторонніх осіб, дітей. На думку апелянта вказані обставини підтверджуються наданими в матеріалах справи доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та справедливим, судом в повному обсязі досліджено докази по справі, дана їм об`єктивна оцінка та зроблено правильні висновки.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 березня 2018 року адвокат Гіппіус О.Б. склав адвокатський запит за вих. № 019, адресований директору Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_2 , та надав його ОСОБА_1 для передачі адресату.

Вказаний запит було прийнято директором Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів Мазурок С.П. від ОСОБА_1 13 березня 2018 та зареєстровано в журналі обліку звернень та заяв громадян Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступеня (а.с.12). В цей же день, під час вручення запиту відповідачем було викликано до школи працівників поліції.

17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з повідомленням, за вх. №ЛА-106, про порушення чинного законодавства до дільничного Красилівського ВП ГУНП, в якому просив перевірити факти порушення директором Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_2 законодавства України.

За наслідками розгляду даного звернення Красилівський ВП ГУНПУ в Хмельницькій області від 23.05.2018 за вих. №809/109/04-2018 повідомив позивача, що проведеною перевіркою встановлено відсутність ознак, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення директором Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем надано: письмові пояснення позивача від 13.03.2018; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якої 20.02.2017 йому встановлено другу групу інвалідності; копію адвокатського запиту від 07.03.2018 за вих. № 019; відповідь на адвокатський запит від 19.03.2018; повідомлення позивача про порушення відповідачем чинного законодавства на ім`я дільничного Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, зареєстроване 17.05.2018 за №ЛА-106; лист Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області №809 від 23.05.2018; лист райдержадміністрації №Л/22-04/15 від 30.01.2019; копію звернення працівників Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ст. в прокуратуру Красилівського району; запит адвоката Гіппіуса О.Б. № 019 від 07.03.2018; копію витягу з журналу обліку звернень заяв громадян Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ст., згідно якого, у зазначеному журналі 15.02.2018, 21.02.2018, 26.02.2018, 13.03.2018 зареєстровані звернення ОСОБА_1 , та 13.03.2018 - запит адвоката Гіпіуса О.Б.; копію відповіді на скаргу Красилівської райдержадміністрації від 27.11.2018 № 13504/15; копію витягу з газети «Красилівський Замок» від 01.04.2015 п. №4 (16), у якій опублікована стаття ОСОБА_1 ; копію акта службового розслідування від 27.11.2018, проведеного управлінням освіти, молоді та спорту Красилівської райдержадміністрації за зверненням ОСОБА_1 по факту використання майна закладу освіти директором Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 не за освітнім призначенням; копії відповідей на скарги Красилівської райдержадміністрації від 30.01.2019 № 22-04/15 та 12.04.2019 № 124-04/17.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституція України). Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34 Конституція України).

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 201 ЦК України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як визначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.04.2003 року - звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Хоча Конституційний Суд України дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року.

Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (Сірик проти України, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

При вирішенні спору, суд першої інстанції, врахувавши правовідносини які склалися між учасниками справи, обґрунтовано виходив з права відповідачки на звернення до правоохоронних органів, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки в судовому засіданні не доведено, що відповідачкою порушені особисті немайнові права позивача, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення сум на відшкодування моральної шкоди є правильним.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк