Справа № 450/3512/18 Провадження № 2/450/270/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Пустомити цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту , -

в с т а н о в и в

позивач 29.10.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача та, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить встановити щодо частини земельної ділянки площею 0,0668 га, кадастровий номер :04:001:0086, яка належить відповідачу ОСОБА_4 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , безплатний, строковий сервітуту на її, ОСОБА_1 право проходу, проїзду до належного їй житлового будинку та присадибної земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0085, за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її та відповідача батьків, вона успадкувала належну батькам земельну ділянку у с.Никонковичі, а пізніше дозволила брату (відповідачу по справі) побудуватися та оформити право власності на частину майна.

На даний час вона являється власником земельної ділянкиплощею 0,0683 га, кадастровий номер :04:001:0085, яка знаходиться за вказаним адресом , та на якій розміщені належні їй житловий будинок з господарськими спорудами. Дана земельна ділянка межує з належною відповідачу земельною ділянкою кадастровий номер :04:001:0086, частина якої ним використовується для заїзду на дану ділянку, тому вважає, що встановлення сервітуту не являється обтяжливим для відповідача.

Вона неодноразово , в тому числі в письмовій формі звертався до брата, а також до сільської ради, з пропозиціями щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін, однак ОСОБА_4 в категоричній формі відмовився та продовжує загороджувати проїзд, тому змушена звертатися до суду.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 98-101,152 ЗК України, ст.ст. 401-404 ЦК України, позов просить задовольнити.

Ухвалою суду від 30.11.2018р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подачі відзиву.

27.12.2018р. відповідача подав відзив, позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, в задоволенні яких просить відмовити. Зазначає, що належні йому та позивачу земельні ділянки з південної та північної сторін межують з АДРЕСА_1 з обох сторін, що само по собі виключає відсутність можливості заїзду чи проходу на територію земельної ділянки ОСОБА_1 без встановлення сервітуту.

При тому просить врахувати, що він відступив від документально встановлених меж своєї земельної ділянки, а саме: на захід- 1,24 м (з південної сторони), та на 1,38 м ( з північної сторони), і в такий спосіб збільшив ширину заїзду зі сторони АДРЕСА_1 до

3,63 м. Тому ОСОБА_1 має можливість безперешкодного заїзду на свою територію.

Вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження відсутності можливості забезпечення проходу та проїзду на свою територію без встановлення сервітуту, і така має можливість задоволення своїх потреб повноцінного користування земельною ділянкою в інший спосіб.

У відповіді на відзив від 31.01.2019р. представник позивача стверджує, що посилання відповідача на те, що сервітут може бути задоволений у спосіб проїзду іншим боком, не відповідає дійсності, оскільки проїзд для гужової повозки є неможливим та вкрай небезпечним у зв`язку з великим ухилом та знаходженням на стіні газової труби.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з вище зазначених підстав та просить такі задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні кого просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Стверджує, що позивач не довів належними доказами, що не має можливості користуватися належною їй земельною ділянкою без встановлення сервітуту.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є зміна та припинення правовідношення .

Згідно положень статей 316,319,321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки (земельний сервітут), іншого нерухомого майна, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені в інший спосіб.

У відповідності до статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_5 , згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 01.07.2011 року, належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0683 га, кадастровий номер :04:001:0085, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована у с.Никонковичі Пустомитівського району Львівської області ( т.1 а.с.5).

Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 25.01.2012 року, земельна ділянкаплощею 0,0668 га, кадастровий номер :04:001:0086, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована у с.Никонковичі Пустомитівського району Львівської області, належить на праві власності ОСОБА_4 ( т.1а.с.34).

Як слідує з планів меж даних земельних ділянок та Топографічного плану за 2018 рік ( т.1 а.с.35), ці земельні ділянки являються суміжними, та з південної їх сторони примикають до земель загального користування - АДРЕСА_1 .

Згідно Акту Щирецької селищної ради від 10.01.2019р., земельна комісія провівши заміри земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_6 встановила, що відстань від будинку ОСОБА_6 до сусідньої межі ОСОБА_4 становить 3,65 м., що дає можливість заїзду на територію присадибної земельної ділянки ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) ( т.1 а.с.59).

Що стосується Висновку експерта №1251 судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 05.06.2019р., складеного за заявою представника позивача та наданого суду, то такий суд приймає до уваги, з врахуванням наступних обставин.

Як слідує з даного Висновку, експертом досліджувались два питання, перше з яких, чи відповідає розроблена технічна документація на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0084. Однак дана земельна ділянка не є предметом позову, тому висновки експерта для вирішення даного спору не мають будь-якого значення.

У Висновку експерта по другом у питанню, а саме , чи відповідає фактичний порядок користування земельними ділянками кадастровий номер :04:001:0085 та кадастровий номер :04:001:0086 правовстановлюючим документам на дані земельні ділянки, експерт зазначає, що такий порядок не відповідає правовстановлюючим документам, однак не зазначає причин цієї невідповідності.

При тому експерт вказує, що згідно правовстановлюючих документів, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,0683 га, а фактично в її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0698 га ( або на 0,0015 га більше), тоді як ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0668 га, а фактично в його користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0617га ( або на 0,0051 га менше)( т.1 а.с.99-102).

Також позивачем надано суду Висновок №1-20Д експертного земельно-технічного дослідження від 24.02.2020р., згідно якого при огляді земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 встановлено, що для забезпечення проїзду ОСОБА_8 на свою земельну ділянку, ОСОБА_4 встановив фактичну межу (огорожу), відступивши від межі своєї земельної ділянки, а саме від АДРЕСА_3 .

Крім того експерт зазначає, що при дослідженні заїзду на ділянку ОСОБА_8 з АДРЕСА_1 встановлено, що дана прямолінійна ділянка має похил 19%, який перевищує максимально допустимий ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» . Уникнути цих порушень ДБН можна, встановивши сервітут за запропонованим ним варіантом (Додаток 1) (т.1 а.с.172-177).

За клопотанням представника відповідача , який не погодився з наданими позивачем вище зазначеними Висновками з із-за їх неповноти, ухвалою суду від 29.05.2020р. по справі була призначена судова експертиза.

Згідно Висновку експерта №53 будівельної земельно-технічної експертизи від 05.04.2021р., у ОСОБА_1 є можливість влаштування заїзду на власну земельну ділянку

кадастровий номер :04:001:0085 із АДРЕСА_1 , зі сторони земельної ділянки

кадастровий номер :04:001:0086. Проте така фактична можливість на дану земельну ділянку існує тільки тому, що землевласник ОСОБА_4 розташував свою загорожу із зміщенням на 1,31 -1,45 м в сторону (вглиб) своєї земельної ділянки

кадастровий номер :04:001:0086, та залишив в користуванні ОСОБА_1 частину своєї земельної ділянки пл. 0,0040 га, що юридично не закріплено. А тому, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_4 вже фактично надав ОСОБА_1 право користування частиною своєї земельної ділянки, рекомендується провести державну реєстрацію такого земельного сервітуту (т.2.а.с.10-15).

За клопотанням представника позивача , для роз`яснення Висновку експерта №53, в судове засідання викликалась судовий експерт ОСОБА_9 , яка повністю підтвердила свій Висновок №53. При тому експерт роз`яснила, що ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» , на який посилається експерт у Висновку №1-20Д експертного земельно-технічного дослідження від 24.02.2020р., застосовується тільки для автомобільних доріг. Однак такий не діє для приватних територій, тому похил, що існує на земельній ділянці ОСОБА_1 , дозволяє здійснювати заїзд при наявності вказаного ухилу.

Згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді цивільних справ» ( пунк 22-2), встановлюючи земельний сервітут, суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання. Умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи , що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Як слідує з правових висновків, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 38) саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки ; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб, та що відповідно до ч. 3 ст.402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту.

За приписами частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом . Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Однак позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу.

За вказаних вище обставин суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні, тому такі не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, тому відповідності з ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача, та стягнути з нього понесені відповідачем витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 8 864,48 грн., які документально підтверджені ( т.2 а.с.30-31).

Керуючись ст.ст.98-101 ЗК України, ст.ст.16, 316, 319, 321, 401 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 76, 81, 82,141, 247, 258-259, 263-268, 273, 352-355 ЦПК України,суд-

у х в а л и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення щодо частини земельної ділянки площею 0,0668 га, кадастровий номер :04:001:0086, яка належить ОСОБА_4 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , безплатного, строкового сервітуту на право ОСОБА_1 проходу, проїзду до належного їй житлового будинку та присадибної земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0085, за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , понесені ним судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 8 864,48 грн.(вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 48 копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повне рішення складено 25.06.2021 року.

СуддяМ. О. Кіпчарський