Єдиний унікальний номер 227/3869/20
Номер провадження 22-ц/804/1399/21
Номер провадження 22-ц/804/1399/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів:Кішкіної І.В.,Тимченко О.О.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пілецької Р. Р. на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року (ухваленого під головуванням судді Левченка А.М. у м. Добропілля Донецької області, повний текст складено 25 лютого 2021 року ) у цивільній справі №227/3869/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу 12 березня 2008 року донька залишилася проживати разом із нею у м. Харцизьк. Всі витрати на дитину вона несе самостійно, відповідач участі в утриманні дитини не приймає.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття з індексацією стягуваних сум.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 25 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції критично оцінюючи докази, безпідставно не взяв до уваги та не спростував наявний в матеріалах справи письмовий доказ у вигляді копії паспорта ОСОБА_5 з відмітками перетину позивачем державного кордону України зі сторони Російської Федерації на тимчасово окуповану територію через КПП Мамоново-2 02.11.2018 року та зараз проживає із донькою у м. Харцизьк, який відповідно до Указу Президента №32/2019 від 07.02.2019 року є окупованою територією, на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, зокрема й органи Державної прикордонної служби України. Таким чином, надана суду Державною прикордонною службою України інформація щодо перетинання ОСОБА_1 державного кордону України за період з 01.01.2015 року по 17.12.2020 року не може містити повну інформацію щодо перетину позивачем державного кордону України зі сторони Російської Федерації у напрямку тимчасово окупованої території.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду без змін, як законне, обґрунтоване та прийняте із дотримання норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач при зверненні до суду із позовом скрила той факт, що вона не мешкає разом із дитиною та виїхала за кордон, а наданий нею паспорт було правомірно оцінено судом першої інстанції критично, оскільки його відомості спростовувались даними Державної прикордонної служби України. Вважає, що позивач не довела факту проживання разом із дитиною, а тому не має права на присудження на її користь аліментів з відповідача.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 4,6 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 3 цієї статті встановлено,що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною та розглядається в спрощеному порядку і ціна позову, яка визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1 п.3), складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем не доведено її перебування на території України, починаючи з дати останнього виїзду з її території у 2018 році, а отже позивачем не доведено підстав у розумінні 181 СК України для присудження на її користь аліментів з відповідача, як особі, яка проживає разом з дитиною та здійснює її утримання.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 12 березня 2008 року. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та не оспорюється відповідачем .

Із копії рішення Київського районного суду м. Донецька від 12 березня 2008 року вбачається, що сторони погодили місце проживання дитини разом із матір`ю.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю спільного проживання дитини разом із позивачем.

В рішенні Київського районного суду м. Донецька від 12 березня 2008 року про розірвання шлюбу між сторонами визначено, що сторони погодили місце проживання дитини разом із матір`ю. Зазначена обставина не оспорювалася відповідачем.

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач виїхала на заробітки і разом з дитиною не проживає. Однак достовірних доказів того, що позивач не має права звертатися з позовом в інтересах неповнолітньої дитини про стягнення аліментів на утримання дитини та дитина не проживає разом з нею не надано.

Судом першої інстанції помилково прийнято як належний доказ постійного проживання позивача за кордоном без доньки дані Державної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_7 03.06.2018 року в`їхала через аеропорт Жуляни, а 09.06.2018 року-виїхала за межі України; та 22.06.2018 року- в`їхала, а 29.06.2018 року знову виїхала за межі України(а.с.45). Оскільки зазначені дані підтверджують лише періодичне переміщення особи через державний кордон України, а не факт її постійного проживання за кордоном без дитини.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки даним Державної прикордонної служби України про те, що і ОСОБА_6 в квітні та червні 2018 року мала виїзди та в`їзди через КПВВ Гнутове, а також 09.06.2018 року-виїхала за межі України через аеропорт Жуляни, а 06.09 2018 року знову в`їхала через аеропорт Жуляни. (а.с.63).

Також нічим не спростовано доводи позивача про те, що вона перетнула Державний кордон 02.11.2018 року України зі сторони Російської Федерації на тимчасово окуповану територію через КПП Мамоново-2 та зараз проживає із донькою у м. Харцизьк, який відповідно до Указу Президента №32/2019 від 07.02.2019 року є окупованою територією, в підтвердження чого надала копію паспорта з відповідною відміткою прикордонної служби.

За таких обставин підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину не має.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року -2218,00 грн, з 01 липня - 2318,00 грн, з 01 грудня - 2395,00 грн.

В даному випадку встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом, визначивши спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд, відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дитини, якій виповнилось 15 років, однак позбавлений можливості оцінити матеріальне становище позивача та відповідача у зв`язку із неподанням відповідних документів до суду.

Сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 липня 2020 року становить 2318,00 грн.

Як вже зазначалось, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, регулюється ст. 182, 184 СК України, які передбачають, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, дотримання її права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача.

При цьому, суд враховує, що доводи позивача про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. жодними доказами не підтверджено, як і не спростовано відповідачем неможливість сплати аліментів взагалі.

Такі висновки не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №337/3281/20.

На підставі зазначеного рішення суду першої інстанції згідно з п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2318,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред`явлення позову з 29 вересня 2020 року.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (46,36%) за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 974,48 грн. (389,79 грн+584,69 грн.).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пілецької Р. Р. задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 25 лютого 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 974, 48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: