Єдиний унікальний номер 229/4139/20
Номер провадження 22-ц/804/1404/21
Головуючий у 1 інстанції Лебеженко В.О. Єдиний унікальний номер 229/4139/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1404/21
О К Р Е М А Д У М К А
судді Донецького апеляційного суду Папоян В.В.
02 червня 2021 року м.Бахмут Донецької області
Постановою Донецького апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 17862,07 грн (у тому числі заборгованість за березень 2017 року 2829,76 грн, за квітень 2017 року - 3341,03 грн, за травень 2017 року 484,30 грн, за червень 2017 року 498,98 грн, за липень 2017 року 10708 грн) та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3053,24 грн. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходів утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.381 ЦПК України мною підписана постанова від 02 червня 2021 року, проте я в порядку ч.3 ст.35 ЦПК України викладаю свою окрему думку.

У вересні 2020 року позивач звернулась з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування вимог зазначила, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем до липня 2017 року, звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року у розмірі у розмірі 19930,64 грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 4708,98 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Обов`язок збереження первинної документації лежить на роботодавцеві, та її втрата не позбавляє обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Судом також не враховано наказ про припинення трудового договору, у якому зазначено про обов`язок відповідача здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідач фактично визнав наявність документообігу зі структурними підрозділами з 17.03.2017 року. Зазначає, що науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати, на якій посилається відповідач, не є сертифікатом ТПП України, тобто належним документом, що підтверджує обставини непереборної сили.

Відмовляючи у задоволені вимог з підстав недоведеності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належними та допустимими доказами не доведено наявність та розмір заборгованості по заробітній платі позивача за період з березня по липень 2017 року.

Задовольняючи апеляційну скаргу частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем було підтверджено наявність та розмір заборгованості із заробітної плати та відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед працівником за березень-липень 2017 року.

Однак не можу погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивачка працювала на різних посадах у відділеннях ДП «Донецька залізниця», зокрема на Ясинуватській дистанції колії. Наказом №303 від 15.04.2016 року Ясинуватська дистанція колії реорганізована шляхом злиття у ВП «Ясинуватська дистанції колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно з наказом (розпорядженням) СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору № 7352ДН/ОС від 10.07.2017 ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) з 17.07.2017 року звільнена з посади чергового по переїзду 4 розряду 2 околотка дільниці з поточного утримання колії №1 ВП «Станція Іловайськ» за п.1ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений запис у її трудовій книжці. Згідно із наказом про припинення трудового договору при звільненні позивачу сплачується компенсація за 25 днів відпустки та одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даний наказ підписаний в.о. начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень».

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.

Вважаю, що, позивачем по справі не підтверджено факт невиплати заробітної плати за березень-липень 2017 року виходячи з наступного.

Позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата. Приведений позивачем розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу та того, що у березні-липні 2017 року їй нараховувалася заробітна плата чи оплата за час простою, і вона має за цей період заборгованість, нею надано копії розрахункових листів за період з березня 2017 року по липень 2017 року, проте вони не підписані та не засвідчені печаткою та не містять дати складання, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження виконання позивачем службових обов`язків та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем. Крім того, на підтвердження факту виконання роботи або перебування у простою у спірний період сторонами не надані оформлені у відповідності до вимог законодавства табелі обліку робочого часу та журнали обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої.

У матеріалах справи наявні Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, де міститься інформація про нарахування за березень 2017 року позивачу заробітної плати у сумі 4898,33 грн., убачається, що за нарахування було здійснено за 31 день, тобто за повний місяць. За квітень-липень нарахувань не було.

Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Частиною 2 ст. 24 вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

В Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 вбачається, що страхові внески за березень 2017 року сплачені. Тобто відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці у березні 2017 року не виплачені. Сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата за березень 2017 року не виплачена.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про доходи №61/2 від 15.01.2020 року, згідно якої позивачу за березень 2017 року нараховано 2068,57 грн заробітної плати, до видачі 1644,89 грн, за квітень-липень нарахувань не було. Згідно відомості на виплату грошей за березень 2017 року 26.07.2017 року позивачем отримано 1644,89 грн заробітної плати, що підтверджується її особистим підписом.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Таким чином, з урахуванням наведених норм та оцінивши докази в сукупності, на мою думку, слід дійти висновку, що позивачем не доведено належних доказів невиплати нарахованої йому заробітної плати за березень-липень 2017 року.

За таких обставин, були відсутні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача заробітної плати за березень-липень 2017 року і компенсації за втрату частини заробітної плати за цей же період, в зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка є похідною вимогою.

Суддя Донецького

апеляційного суду В.В. Папоян