Провадження № 22-ц/812/1251/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/11838/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2

(третя особа- відділ реєстрації громадян управління державної реєстрації департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради)

про визнання права користування житлом та визнання особи такою, що втратила право користвання житловим приміщенням

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - адвоката Лемешка Олександра Володимировича

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаїва, ухвалену 18 травня 2021 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєваі знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 та визнання особи такою, що втратила право користвання цим житлом.

Позивачка посилалась на те, що спірна квартира є комунальною власністю, основним наймачем була її мати ОСОБА_3 . Вона, позивачка, була зареєстрованою в цьому приміщенні з 1997 року та знята з реєстрації у 2007 рік у зв`язку у реєстрацією шлюбу та виїздом в іншу область. У 2010 році вона з малолітньою донькою повернулась до міста та з дозволу матері, яка проживала в квартирі одна, оселилась в квартирі. Проживає в квартирі до тепервішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, а її брат ОСОБА_2 , який зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі, чинить їм перешкоди у проживанні, намагається позбавити єдиного житла.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач вчиняє активні дії щодо переоформлення особового рахунку на спірну квартиру та її приватизацію з метою продати житло та виселити її з донькою.

Посилаючись на те, що такі дії позбавлять її можливості поновити права у разі задоволення їх вимог, ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, реєстрацію змін в договорі найму житлового приміщення, державну реєстрцію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року заяву задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо даної квартири, в тому числі реєстрацію змін у договорі найму житлового приміщення.

Судове рішення мотивоване тим, що між сторонами дійсно виник спір з приводу користування спірною квартирою, а, враховуючи доводи позивачки щодо необхідності вжиття забезпечувальних заходів, не забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний спосіб захисту прав.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , діючи через представника, просив ухвалу скасувати. Апелянт посилався на те, що позивачка ОСОБА_4 не має жодних прав на проживання в спірній квартирі, своїми діями вона перешкоджає особам, які мають право на це житло, в тому числі і дитині, реалізовувати свої права як на користування, так і на приватизацію квартири. Ухвалу суду, яка по суті сприяє протиправним діям ОСОБА_4 , апелянт вважає незаконною та необгрунтованою

Право відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалась.

Апеляційний розгляд справи здійснено за участі представника апелянта адвоката Лемешка О.В., позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 .

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 150 ЦПК)

Необхідність вирішення цих питань випливає також з положень статті 10 ЦПК, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову, як правило, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами (пункт 4 Постанови №9 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року, далі - Постанова).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими (пункт 6 Постанови).

Необхідність вжиття відповідних заходів здійснюється з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року).

Накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його неможливим.

Під поняттям «арешт майна» слід розуміти проведення його опису і накладення заборони розпорядження, а в необхідних випадках і користування ним (стаття 56 Закону «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності (не приватизована).

Основним наймачем квартири була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,17).

Це житлове приміщення є предметом спору між донькою та сином ОСОБА_3 - сторонами справи.

Позовні вимоги ОСОБА_1 прямо стосуються її прав (або їх відсутності) на користування житловим приміщенням, а також прав (або їх відсутності) відповідача ОСОБА_2 .

В порядку забезпечення позову позивачкою фактично порушене питання про тимчасове обмеження відповідача у праві розпорядження спірним майном, а саме у зміні відомостей особового рахунку та подальшій приватизації квартири на період розгляду справи.

На підтвердження необхідності забезпечувальних заходів ОСОБА_1 надала суду першої інстанції документи, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 дії щодо внесення змін до договору найму та отримання документів, необхідних для подальшої приватизації житла (а.с.79,80).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує того факту, що має наміри приватизувати спірну квартиру лише тими особами, які, на відміну від позивачки, мають на неї права. Для цього він отримує необхідні довідки, готує технічну документацію тощо (а.с.100-104).

Проте ймовірне розпорядження відповідачем спірною квартирою (зміна особового рахунку, приватизація, можлива зміна власника тощо) до вирішення судового спору по суті, значно ускладнить виконання судового рішення та ефективний захист прав позивачки у разі задоволення її вимог.

Необхідність збереження правового статусу спірної квартири та її власника до вирішення спору по суті відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини 2 статті 149 ЦК.

Отже, апеляційний суд вважає встановленим, що забезпечувальні заходи, обрані судом першої інстанції, безпосередньо пов`язані з предметом спору та позовними вимогами ОСОБА_1 ; ці заходи є співмірними позовним вимогам та можуть забезпечити мету їх вжиття у розумінні статті 149 ЦПК.

Апеляційний суд погоджується з основними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 , так і щодо обраних судом конкретних заходів накладення арешту та заборони вчиняти певні реєстраційні дії.

При цьому апеляційний суд не може погодитись з посиланням апелянта на те, що суд не врахував, що позивачка не має ніяких прав на спірну квартиру, оскільки підставою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення можливості виконання судового рішення, а не встановлення у позивача матеріальних прав на спірне майно.

Не може бути підставою для скасування заходів забезпечення позову і доводи ОСОБА_2 щодо порушення судом його права користувача квартири. Вжиті судом заходи тимчасово обмежують права відповідача лише на зміну форми власності нерухомості, але не впливають на права користувача за нормами житлового та цивільного законодавства.

До того ж, норми процесуального законодавства передбачають механізми забезпечення можливого дисбалансу інтересів сторін спору.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову чи доводили б порушення ним процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лемешка Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаїва, ухвалену 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 25 червня 2021 року