Справа № 524/8257/20
Провадження № 2/524/1178/21
10.06.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання - Лапік К.В.
розглянувши в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 09 жовтня 2004 року уклала шлюб з ОСОБА_2 . Шлюб розірвано за рішенням суду 19.02.2018 року. Позивач посилається на те, що за подружнього життя з відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1 право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 .
Позивач вважає, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу за спільні кошти, а відтак їй належить Ѕ частина у спільному майні.
Посилаючись на положення статей 60, 70,71 СК України позивач просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею права власності на12 частку спірної нерухомості
Ухвалою суду від 29.12.2020 відкрито спрощене провадження у справі.
16.03.2021 відповідачем ОСОБА_2 отримано позовну заяву,а також ухвали суду.
Відзив на позов не надано.
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не прибув.,
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 жовтня 2004 року. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.02.2018 року шлюб між ними розірвано.
Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям ОСОБА_3 придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2
Таким чином, на момент придбання спірної нерухомості 16 вересня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та підтримували шлюбні відносини, вклали у купівлю спільні кошти. Факт реєстрації спірної нерухомості за ОСОБА_2 не є доказом належності квартири останньому.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання набутого майна спільним сумісним майном подружжя.
Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги.
У зв`язку із наведеним, в даній конкретній ситуації спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між позивачем та відповідачем, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, а позивач має право на половину такого майна.
Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір сплачений у розмірі 1206, 65 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача
Керуючись ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Поділити спільне майно подружжя:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 у повернення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1206, 65 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.С.Предоляк