Дата документу 14.06.2021 Справа № 333/1078/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1078/20
Провадження №22-ц/807/1169/21
Головуючий в 1-й інстанції Наумова І.Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової Марини Сергіївни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М. від 27.01.2020 р. справа № 333/3802/19, провадження № 3/333/19/20 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова суду набрала законної сили. Для захисту своїх прав, він вимушений був найняти адвоката та сплатити її послуги. Про це свідчить надана у додатках копія договору № 25 від 31.08.2019 р. про надання правничої допомоги, копія додаткової угоди № 1 до договору та акт виконаних робіт № 1 за договором від 10.02.2020 р. на загальну суму 22 800 грн. Про що свідчить меморіальний ордер від 31.08.2019 р. на суму 1 000 грн. та платіжне доручення від 11.02.2020 р. на суму 21 800 грн. Також, для складання даної позовної заяви він змушений був знову звернутися за допомогою адвоката, про що свідчить договір за № 1 від 10.02.2020 р. та сплатити правові витрати в сумі 5 000 грн., про що свідчить платіжне доручення від 12.02.2020 р. Тобто, загальна сума витрат на правничу допомогу склала 27 800 грн. Позивач зазначав, що відповідач навмисно затягував розгляд адміністративного провадження відносно нього, заявляв всілякі клопотання, розгляд адміністративного провадження відносно нього відбувався починаючи з 01.07.2019 р. до 27.01.2020 р. Такий тривалий розгляд справи, негативно вплинув і на його стан морального самопочуття, що відповідно викликало занепокоєння його родини та близьких. Наслідки даної події призвели до проблем його життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Виникла необхідність нераціональних витрат часу, витрат на правову допомогу адвоката в цьому питанні, залучення душевних зусиль на розв`язання даної проблеми. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 7 000 грн. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 27800 гривень та моральну шкоду в розмірі 7000 гривень, завдану йому під час розгляду адміністративної справи.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу та моральної шкоди, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової Марини Сергіївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано ЦПК України, вказані витрати, пов`язані не лише з розглядом справи у судовому засіданні, а і в разі вчинення інших дій поза судовим засіданням. При цьому детальний опис наданих послуг було долучено до позовної заяви. Розмір моральної шкоди стягнутий за судовим рішенням є непропорційно зменшеним враховуючи моральну шкоду завдану позивачу у справі.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Постанова набрала законної сили 07.02.2020 року (а.с.15-16). Зазначеною постановою встановлено, що 29 червня 2019 року, о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_2 у м. Запоріжжі, на перехресті вул. Прибережна магістраль та вул. Горіхова бухта, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda», державний реєстраційний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, травмованих немає, чим порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Правничу допомогу на стадії розгляду адміністративної справи № 333/3802/19 ОСОБА_1 надавала адвокат Насонова М.С., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги від 31.08.2019 року № 25 та додаткової угоди №1 до нього від 31.08.2019 року (а. с. 7-8), договору № 1 про надання правничої допомоги від 10.02.2020 року (а.с.13).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді на стадії розгляду адміністративної справи № 333/3802/19, в обґрунтування позовних вимог, представник ОСОБА_1 - адвокат Насонова М.С. подала до суду до договору про надання правничої допомоги від 31.08.2019 року № 25 та додаткової угоди №1 до нього від 31.08.2019 року, акт виконаних робіт № 1 від 10 лютого 2020 року з описом наданих послуг та їх вартості, підписаний адвокатом Насоновою М.С. та ОСОБА_1 на загальну суму 22 800 грн. (а.с.9), копію меморіального ордеру від 31.08.2019 року про оплату послуг на суму 1000 грн. (а.с.10), платіжне доручення № 3936096 від 11.02.2020 року на суму 21 800 грн. про оплату послуг адвоката по договору №25 від 31.08.2019 року (а.с.11), платіжне доручення № 3938515 від 12.02.2020 року на суму 5 000 грн. про оплату послуг адвоката по договору №25 від 31.08.2019 року (а.с.12).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору про надання правничої допомоги № 25 від 31.08.2019 року та пунктів 1.1, 1.2 договору про надання правничої допомоги № 1 від 10.02.2020 року вартість послуг виконавця за цим договором складається з вартості усіх послуг, наданих клієнту за цим договором, та зазначається у орієнтованому розрахунку витрат виконавця.

Відповідно до пункту 2.2.3 договору про надання правничої допомоги № 25 від 31.08.2019 року та пункту 2.2.3 договору про надання правничої допомоги № 1 від 10.02.2020 року, за виконання обов`язків, передбачених п.1.1 Договору, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю гонорар в порядку і строки, передбачені даним Договором.

Пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги № 25 від 31.08.2019 року визначений порядок оплати за виконання обов`язків, визначених в п.1.1 даного Договору, а саме Замовник сплачує Виконавцю гонорар, сума якого визначена у додатку № 1 до Договору.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 31.08.2019 року до договору про надання правничої допомоги від 31.08.2019 року № 25, вартість послуг складає: виїзд на місце ДТП, вступ до справи (1 виїзд) - 3000 грн., ознайомлення з матеріалами адміністративного провадження (1 ознайомлення) 3000 грн., участь у судовому засіданні (1 судодень) 2500 грн., відібрання додаткових пояснень у клієнта (1) 1800 грн., складання інших процесуальних документів за необхідністю (1 документ) - 2000 грн., виїзд в департамент поліції (1 виїзд) - 1 000 грн., отримання копії постанови (1 постанова) 1 000 грн.

Пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги № 1 від 10.02.2020 року визначений порядок оплати за виконання обов`язків, визначених в п.1.1 даного Договору, а саме Замовник сплачує Виконавцю гонорар в розмірі 5000 грн.

В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт №1 від 10.02.2020 року за договором №25 від 31.08.2019 року (а.с.9).

Згідно детального опису наданих адвокатом Насоновою М.С. переліку наданих юридичних послуг, вартість послуг за виїзд на місце ДТП, вступ до справи складає 3000 грн., ознайомлення з матеріалами адміністративного складає 3000 грн., участь у судових засіданнях 10.09.2019 року, 06.11.2019 року, 28.11.2019 року та 27.01.2020 року складає 10 000 грн., відібрання додаткових пояснень у клієнта 31.08.2019 року складає 1800 грн., складання інших процесуальних документів за необхідністю 06.11.2019 року додаткові данні до клопотання адвоката зі сторони правопорушник складає 2 000 грн., виїзд в департамент поліції 26.09.2019 року складає 1 000 грн., отримання копії постанови 12.09.2019 року та 10.02.2020 року складає 2 000 грн., що разом становить 22 800 грн. (а.с.9).

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив з того, що позивач не надав суду розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом адміністративної справи не має. При цьому, факт завдання шкоди за вини ОСОБА_2 в повній мірі підтверджений матеріалами справи, в зв`язку з чим суд вважав за необхідно визначити розмір моральної шкоди, що становить 1000 гривень, як такий, що є пропорційним завданій шкоді.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності підстав для задоволення вимог позову, щодо стягнення судових витрат, між тим правове обґрунтування вказаної відмови у позові підлягає зміні.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Так, як свідчать матеріали справи та установи суд попередньої інстанцій, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення № 330/3802/19.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 5 статті 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається зокрема про розподіл судових витрат, який здійснюється судом у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19, який суди застосували під час розгляду справи № 910/12945/19.

Що стосується вимог, щодо відшкодування судових витрат у розмірі 5000,00 грн. за складання позовної заяви у цій справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених судових витрат у розмірі 5000,00 грн. надано платіжне доручення №3938515 від 12.02.2020 року та договір про надання правничої допомоги №1 від 10.02.2020р.

Відповідно до Розділу 3 Договору «Порядок оплати», за виконання обов`язків визначених п.1.1 даного договору Замовник сплачує виконавцю гонорар в розмірі 5000,00 грн.

При цьому п.1.1 визначено загальний перелік послуг, які можуть бути надані у зв`язку виконанням договору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність детального розпису переліку послуг на їх вартості за договором про надання правничої допомоги №1 від 10.02.2020р., акту виконаних робіт, який би підтверджував надання послуг адвокатом, погодженим з клієнтом, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог, щодо стягнення судових витрат, у зв`язку неможливістю перевірки реальності надання конкретних послуг адвоката та факту зв`язку цих витрат із розглядом конкретної справи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про розподіл судових витрат у цій справі.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на те, що розмір моральної компенсації має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, при цьому підстав для збільшення вказаного розміру колегія суддів не вбачає у зв`язку з недоведеністю.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні вимог позивача, між тим з наведених вище підстав рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової Марини Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков