Справа № 158/1915/20 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/602/21 Категорія: 66 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, який мотивують тим, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 , у якому після укладення шлюбу із ОСОБА_1 з 2009 року зареєстрований відповідач ОСОБА_4 .. Після розірвання шлюбу у 2013 році відповідач у будинку фактично не проживає, витрат по сплаті комунальних послуг не несе, на їх вимогу добровільно знятися із реєстрації у будинку не реагує, чим порушує їх право на отримання субсидії та інших соціальних допомог.

Крім того, відповідач робить життя мешканців будинку нестерпним, вчиняючи насильство, що призводить до постійних сварок.

Відповідач більше 6 місяців не проживає у належному їм будинку, у зв`язку із чим просили визнати його таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні позивачі та представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Відповідач апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивачі являються співвласниками будинку АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_4 після одруження із позивачем ОСОБА_1 зареєстрований у даному будинку з 2009 року (а.с.24-37).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.03.2013 (а.с.13).

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності.

Судом першої інстанції встановлено, що не проживання відповідача у спірному будинку пов`язане із поважними причинами, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у проживанні в даному житлі.

Також встановлено, що фактично відповідач не проживає у будинку з січня 2020 року, після конфлікту з ОСОБА_1 , що стверджується вироком суду від 04.05.2020 (а.с.129).

Зазначене підтвердили і самі позивачі у суді апеляційної інстанції.

Оскільки відповідач вибув зі спірного житла у січні 2020 року, не без поважних причин, а з позовом позивачі звернулися у липні 2020 року, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ст. 405 ЦК України підстав для задоволення позову, оскільки позивачами не доведено відсутності відповідача у житлі понад один рік без поважних причин.

Посилання на статті 71, 72 ЖК України не може бути застосована, оскільки ці норми регулюють порядок збереження житла у будинках державного і житлового фонду, до яких спірний будинок не відноситься.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачами було подано заяву про уточнення позовних вимог відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначену заяву ухвалою суду від 01.03.2021 залишено без розгляду (а.с.154-155) і цю ухвалу суду позивачі не оскаржили.

Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, зазначене рішення суду не перешкоджає позивачам захистити своє порушене право шляхом звернення із належним позовом.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді