Справа № 565/478/21
Провадження № 2/565/428/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі:

- головуючого судді Зейкана І.Ю.,

- з участю секретаря судового засідання Ломази С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у якій просить визнати недійсним договір позики № 376568767 від 02.03.2020 року укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір він не підписував. Відповідач не повідомив його письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору, всупереч вимог ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та не зазначив їх у змісті договору. Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір позики, укладений між ним та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмові формі, а тому є недійсним на підставі ст. 203 ЦК України. Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений ним та відповідачем містить ознаки кредитного договору. Крім того, в оспорюваному договорі не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, всупереч вимогам постанови правління НБУ № 168 від 08.06.2017 року. Вимога про нарахування та сплату неустойки, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності та розумності, що що у свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Від ТОВ «Таліон Плюс» надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю за безпідставністю вимог. Відзив мотивований тим, що договір позики № 376568767 від 02.03.2020 року був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, що спростовує необґрунтоване твердження позивача. Договір № 376568767 від 02.03.2020 було підписано позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор № 49G6GB5Y було направлено позичальнику 02.03.2020 року на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту НОМЕР_1 . Вказаний ідентифікатор позивач увів у відповідне поле 02.03.2020 року о 22:02:22, після чого позивач натиснув кнопку «так», що є підписанням договору електронним підписом.

Вказав, що правила надання коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Правила) були розміщені на сайті відповідача за посиланням https://moneyveo.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою товариства до укладання договору. У відповідності до умов Правил позивач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердив свої ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил. У зв`язку з наведеним, зміст договору повністю відповідає та не суперечить нормам чинного законодавства, в тому числі укладений у відповідності до норм Цивільного кодексу України. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Таліон Плюс», будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та відсутності їх представників.

Відповідач ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», будучи належним чином повідомленим про день, час місце розгляду справи, що підтверджується повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення, явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про причини неявки не повідомило, відзив на позов не подало. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд ухвали про розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, подані сторонами докази суд встановив наступні обставини справи.

02.03.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником, укладений договір № 376568767, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 17 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані відповідно до умов у цьому договорі, додатках до нього та правилах. Згідно з п. 1.2-1.3 строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 126 днів.

Згідно з пунктом 1.4 договору № 376568767 від 02.03.2020 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 475,80 процентів від суми кредиту за весь час користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми Кредиту до закінчення строку на який видавався кредит. За умовами п. 1.6 цього договору, графік платежів складається таким чином, що на дату кожного чергового платежу позичальником підлягає поверненню частина наданого в користування тіла кредиту та всі нараховані проценти за користування кредитом.

Викладені обставини встановлені судом на підставі копії договору № 376568767 від 02.03.2020 року, наданого відповідачем ТОВ «Таліон Плюс» разом з відзивом на позов.

Копією платіжного доручення від 03.02.2020 року підтверджується, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок позивача ОСОБА_1 17 000,00 грн. на виконання умов кредитного договору № 376568767 від 02.03.2020 року.

Позивачем не оспорюється факт отримання грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в сумі 17 000 грн.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

В судовому засіданні встановлено, що у графі «Позичальник» зазначено дані позивача, та відмітка про те, що договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Крім того, зазначено, що одноразовий ідентифікатор 49G6GB5Y відправлено 02.03.2020 року о 22:01:42 та введено 02.03.2020 року о 22:02:22.

Викладене дає підстави для висновку, що договір № 376568767 від 02.03.2020 року позивач ОСОБА_1 підписав електронним підписом, а тому його доводи про те, що оспорюваний договір ним не підписувався спростовано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Монівео швидка фінансова допомога» підписавши договір позичальник підтвердив, що вивчив умови Договору та Правила надання грошових коштів у позику, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Позичальник на момент укладення Договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та, в подальшому, прийняв надані Товариством грошові кошти.

Тобто, Договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами чинного законодавства. При цьому, Позивач на веб-сайті Товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було використано для підтвердження укладення Договору. Договір містить персональні дані Позивача, зокрема його ПІБ, номер картки платника податків, контактний номер телефону, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві самого Позивача. Таким чином, без використання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт Товариства Договір між Позивачем та Товариством не був би укладений.

Відтак, суд вважає, що укладення Договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, слід визнати, що між Позивачем і Відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь -які правові підстави для визнання договору позики недійсним в цілому чи його частин.

Таким чином, з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів.

Окрім того, доводи позивача, на те, що фактично між сторонами не було укладено письмового договору не заслуговують на увагу, оскільки укладення договору відбувалось відповідно до вимог Законів України «Про електронній документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію», шляхом використання Електронного підпису та Одноразового ідентифікатора.

Посилання позивача на відсутність в оспорюваному договорі ціни та сукупної вартості кредиту спростовується копією графіку платежів, як додатку № 1 до Договору № 376568767 від 02.03.2020 року. Зокрема, у пункті 2 вказаного графіку платежів міститься інформація про те, що загальна вартість кредиту за складає 210,55% від суми кредиту (у процентному виразі) або 35 793,74 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 110,55% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 18 793,74 грн (у грошовому виразі); суму кредиту у розмірі 17 000,00 грн (у грошовому вираженні). Отже в дослідженому додатку № 1 до договору визначена ціна та сукупна вартість кредиту.

Що стосується доводів щодо не відповідності угоди вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливі умови, то слід зазначити, що кредит на суму 17 000 грн. надавався строком на 126 днів, на умовах строковості, зворотності та платності.

Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з пунктом 1.4 укладеного договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону, встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено.

Отже відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 203, 215, 626-628, 641, 644, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5-7 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання недійсним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», місце знаходження м. Київ, вул. Лейпцигська, 15Б, 1 поверх, .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», місце знаходження м. Чернігів, вул. Рокоссовського, 7, 1 поверх, .

Головуючий суддя І.Ю. Зейкан