Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1522/21 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М, Талько О.Б.

розглянувши у місті Житомирі в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/1522/21 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Слюсарчук Н.Ф. в м.Житомирі

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України(далі МТСБУ)звернулось до суду, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу завдану шкоду в розмірі 94 324,31 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2021 рокупозовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що подана заява відповідала всім вимогам ст. 175,177 ЦПК України і суддя повинен був вирішити питання про відкриття провадження у справі. Стаття 175 ЦПК України не містить такої вимоги, як долучення копії позовної заяви з додатками у належним чином завіреному перекладі відповідною мовою, якщо відповідач є громадянином іншої держави, а тому суд не вправі був повертати позовну заяву.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву МТСБУ, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на території Житомирської області та України не зареєстрований, відомості щодо останнього місця проживання матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості направити справу за підсудністю до належного суду для розгляду даного спору.

Крім того, позовна заява не відповідала вимогам ст.175,177 ЦПК України та мала суттєвий недолік, оскільки до неї не було додано завіреного перекладу позовної заяви і долучених до неї документів на мову запитуваної сторони для виконання певних процесуальних дій і вручення документів відповідачу, який проживає в Російській Федерації.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша стаття 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами шостою-дев`ятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За правилами частини десятої цієї статті, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до поставнови Богунського районного суду м.Житомира від 28.09.2017 у справі 295/9345/17 про притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності встановлено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, за змістом відомостей відділу обліку та моніторингу місця проживання про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області ОСОБА_1 на території Житомирської області зареєстрованим не значиться.

Отже, отримавши інформацію, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Суд першої інстанції із доданих до позовної заяви додатків, а саме копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , встановив, що останній проживає за адресою: Російська Федерація, Ямало-Ненацький район, м. Новий Уренгой.

Згідно з ч.3 ст. 9 ЦПК України суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на викладене, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі-іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено, - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок звернення суду України з дорученням за кордон визначено розділом ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 липня 2008 року за № 573/15264.

Згідно з п. 2.1. цієї Інструкції у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.

Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.

Витрати, пов`язані із залученням перекладача, сплачуються у порядку, передбаченому статтею 139 ЦПК України.

Переклад здійснюється фахівцем, запрошеним до відповідного суду України згідно із статтею 75 ЦПК України, або засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 ЦПК України перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про невідповідність позовної зави положенням чинного процесуального законодавства, оскільки ст. 175,177 ЦПК України не містять вимог щодо подання позовної заяви з доданими до неї матеріалами із завіреним перекладом на мову держави, на території якої проживає відповідач, а згідно Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень такий переклад здійснюється перекладачем, запрошеним до суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З наведеного вбачається, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді