Справа № 206/2616/21
Провадження № 2-з/206/34/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Малихіної В.В., при секретарі Мороз В.С., розглянувши в порядку ст. 153 ЦПК України заяву позивача Дніпровської міської ради про забезпечення позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору, про визнання недійсним договору про задоволення іпотекодержателя, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про визнання спадщини відумерлою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Дніпровська міська рада звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 2876 від 16.03.2021 та до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 року квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована за ОСОБА_2 та вона не була власником спірної квартири. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 видане Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69. Зазначені особи померли, спадкоємців за законом або за заповітом немає, а тому спірне майно відповідно до вимог чинного законодавства мало бути визнано відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Однак, ОСОБА_2 розпорядилась спірною квартирою та уклала 05.02.2021 з ОСОБА_1 іпотечний договір, а в подальшому 12.02.2021 договір про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі яких було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на спірне нерухоме майно незаконним шляхом. На даний момент спірне майно належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 16.02.2021. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом прав та інтересів територіальної громади м. Дніпра.

Разом з позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка мотивована тим, що спірний об`єкт нерухомого майна був зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 05.02.2021, який є недійсним та у подальшому ще змінювало власника, і наступне відсудження вищезазначеної квартири може в подальшому покласти тягар його витребування від осіб, які не залучені до участі у цій судовій справі, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Арешт вже вказаного нерухомого майна та заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження до набрання законної сили судовим рішенням.

В порядку ст. 153 ЦПК України, заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час ОСОБА_3 являється власником квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 , як власник спірної квартири, на яке позивач просить встановити заборону відчуження, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки може в будь-який момент відчужити вказане майно третім особам або передати його на користь третіх осіб іншим шляхом наклавши таким чином додаткові обтяження на нього та внаслідок чого може бути завдано майнової шкоди третім особам.

Оскільки предметом позову є визнання недійсним іпотечного договору, про визнання недійсним договору про задоволення іпотекодержателя, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про визнання спадщини відумерлою, тому суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна - є співмірним із заявленими позовними вимогами, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Вжиття таких заходів є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захід забезпечення позову, якій просить застосувати позивач у вигляді заборони відчуження спірної квартири, не носить дискримінаційного характеру стосовно сторін у спорі, а його застосування здійснюється на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 154, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 та будь яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стягувач: Дніпровська міська рада, , м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75.

Боржник: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя В.В. Малихіна