Провадження №2/337/209/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Сабліної А.А.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович, про визнання договору дарування удаваним правочином,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., в якому позивачка просить визнати договір дарування кіоску (МАФ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18.12.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 удаваним правочином.

Позов мотивує тим, що у березні 2017 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до неї з пропозицією придбати кіоск (МАФ) для спільної підприємницької діяльності. Оскільки ОСОБА_2 з 2014 року мала багато боргів, то спірний кіоск (МАФ) був придбаний відповідачкою за заощаджені кошти позивачки. Факт передачі позивачкою грошових коштів відповідачці підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 , а також поясненнями інших свідків. За домовленістю сторін, позивачка надала гроші на придбання кіоску, а відповідачка повинна була оформити право власності на цей кіоск за позивачкою. Приблизно у 2019 році відносини між ними погіршились. Після цього вона зверталась до ОСОБА_2 з проханням надати документи на кіоск, але остання категорично відмовлялась. Після звернення з запитом до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, їй стало відомо, що спірний кіоск відповідачка оформила на себе, у зв`язку з чим у квітні 2020р. вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на зазначений вище кіоск (МАФ) та усунення перешкод у користуванні майном. Під час розгляду цивільної справи про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном, їй стало відомо, що вищезазначений кіоск (МАФ) придбаний відповідачкою на підставі договору дарування. Вважає, що договір дарування кіоску (МАФ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18.12.2018р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., є удаваним правочином, оскільки ОСОБА_3 отримала за цим договором грошові кошти, про що повідомила в рамках кримінального провадження, порушеного за фактом шахрайства щодо кіосків. Як пояснила ОСОБА_3 , сторони правочину вирішили укласти саме договір дарування з метою приховати договір купівлі-продажу, оскільки на той період часу ОСОБА_2 з чоловіком перебували в стані розлучення і вона не хотіла аби він претендував на придбане нею майно. Отже, спірний договір дарування є удаваним правочином в силу того, що сторонами вчинено цей правочин для приховання іншого, а саме договору купівлі-продажу, для якого позивачка надавала відповідачці грошові кошти, які остання не повертає, що є підставою для визнання цього правочину недійсним за правилами ст.235 ЦК України.

06.11.2020р. ухвалою суду за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

18.11.2020р. від третьої особи Приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. надійшли пояснення на позовну заяву в яких зазначено, що до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу консультації щодо укладання договору дарування кіоску, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами консультацій та роз`яснень вимог діючого законодавства щодо укладання договору дарування, сторонами було прийнято однозначне рішення про укладання договору дарування та в подальшому, а саме 18.12.2018р. був укладений відповідний договір дарування кіоску та посвідчений ним, як приватним нотаріусом. Одночасно сторонам договору були роз`яснені ст.203, 334, 717-722 ЦК України. Стверджує, що за зверненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення договору дарування здійснено відповідно до вимог ст.203, 334, 717-722 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012р. №296/5.

25.11.2020р. від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що позивачка ОСОБА_1 не є стороною спірного договору дарування, який укладений між нею та ОСОБА_3 , а також ніколи не була власником спірного майна. Спірний договір жодним чином не посягає на права ОСОБА_1 , звернення до суду з безпідставним позовом є зловживанням процесуальними правами. ОСОБА_1 є неналежним позивачем. Також зазначає, що у 2016 році для ведення особистої підприємницької діяльності вона знайшла кіоск, який належав ОСОБА_3 та передавався нею в оренду. Вона уклала з ОСОБА_3 договір оренди кіоску та самостійно почала вести в кіоску господарську діяльність. Щомісяця вона сплачувала ОСОБА_3 орендну плату та інші витрати, пов`язані з користуванням кіоску. З 11.04.2018р. ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа підприємець з наступними видами діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), роздрібна торгівля напоями. На початку листопада 2018 року ОСОБА_3 повідомила про те, що у неї відсутній паспорт прив`язки на кіоск, та про те, що цей кіоск в подальшому необхідно замінювати на новий та встановлювати нову споруду. Займатись оформленням паспорту прив`язки ОСОБА_3 не бажала, оскільки у неї не було коштів та бажання в подальшому займатися підприємницькою діяльністю. В свою чергу, ОСОБА_2 запропонувала переоформити на неї кіоск та всі необхідні документи для подальшого законного розташування кіоску на земельній ділянці. ОСОБА_3 повідомила їй, що МАФ, який орендувала відповідачка, не представляє для неї матеріальної цінності, в зв`язку з чим вони вирішили укласти договір дарування кіоску. Підготовкою необхідного пакету документів для оформлення паспорту прив`язки кіоску займалась відповідачка, оскільки була зацікавлена в оформлені кіоску. В подальшому вона з ОСОБА_3 ходили на консультацію до нотаріуса, а після підготовки усіх документів для укладання договору, 18.12.2018р. між ОСОБА_3 та нею укладено спірний договір дарування кіоску, який був посвідчений нотаріально. За вказаним договором жодних грошових коштів за кіоск вона ОСОБА_3 не передавала. Після прийняття спірного кіоску в дар, вона внесла зміни до паспорту прив`язки та розпочала підготовчі дії для демонтажу старого кіоску та встановлення нового. Згодом вона за власні кошти побудувала новий кіоск. Які були стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не знає. Посилання позивачки на те, що вона повинна була оформити кіоск на неї вважає нікчемними, оскільки жодної довіреності на укладання будь-яких договорів ОСОБА_1 на її ім`я не видавала, як ФОП ОСОБА_1 оформлена не була. Також вказує, що ніколи не працювала у ОСОБА_1 , не була у неї найманим працівником, не вела для неї бухгалтерський облік. Доводи позивачки про наявність у неї боргів вважає безпідставними. Твердження позивачки про те, що оформлено договір дарування кіоску через те, що ОСОБА_2 знаходилась в стані розлучення, не відповідають дійсності, оскільки вона до теперішнього часу перебуває з чоловіком в зареєстрованому шлюбі, позови до суду про розлучення не подавались. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та стягнути з позивачки на її користь понесені судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

27.11.2020р. від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, а 15.12.2020р. відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що спірний договір дарування не посягає на права позивачки є помилковими, оскільки кіоск (МАФ), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний за заощаджені кошти позивачки ОСОБА_1 , натомість ОСОБА_2 , яка мала велику кількість боргів, оформила кіоск на себе. Порушені права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом визнання договору дарування вищевказаного кіоску (МАФ) удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу. Жодних зловживань процесуальними правами з її боку допущено не було, тому посилання відповідачки на це є безпідставними. Також зазначає, що 18.12.2018р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 насправді було укладено договір купівлі-продажу кіоску, оскільки ОСОБА_3 були передані кошти, а договір дарування не встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Причиною укладання саме договору дарування було те, що ОСОБА_2 у період укладання договору дарування перебувала зі своїм чоловіком на стадії розлучення, що відповідачкою не спростовано. Щодо демонтажу кіоску, який є предметом договору дарування, то вказує, що відповідачкою вказаний факт не доведено. Наполягає, що сторонами вчинено оспорюваний правочин для приховання іншого, а саме договору купівлі-продажу. Просить позов задовольнити.

22.12.2020р. під час підготовчого засідання суд на місці ухвалив продовжити відповідачці ОСОБА_1 строк для подання відповіді на відзив.

Також під час підготовчого провадження судом вирішувались клопотання сторін про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів, про поновлення процесуальних строків для витребування доказів, про витребування доказів, про виклик в судове засідання свідків.

Так, ухвалами суду від 20.01.2021р. позивачці було поновлено строк для подання усіх клопотань про витребування доказів, але в задоволенні клопотань про витребування доказів було відмовлено.

20.01.2021р. підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду, одночасно задоволено клопотання позивачки про виклик в судове засідання свідків.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники адвокати Ревкова А.К., Бичківський О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Після оголошення останньої перерви у судовому розгляді, представники позивачки в судове засідання не прибули, розгляд справи було продовжено за участю позивачки ОСОБА_1 .

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кляшторна Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити.

Після оголошення останньої перерви у судовому розгляді, відповідачка та її представник адвокат Кляшторна Ю.В. в судове засідання не прибули, суду надана заява представника відповідачки ОСОБА_5 , в якій вона просить закінчити розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідачки, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, скасувати арешт, накладений на кіоск (МАФ) за адресою: АДРЕСА_1 ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені судові витрати.

Крім того, в судовому засіданні 01.07.2021р. ухвалою суду залишено без розгляду клопотання позивачки ОСОБА_1 про виклик та допит свідків від 17.06.2021р. та по долучення до матеріалів справи письмових доказів від 01.07.2021р.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами.

За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 5 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18.12.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., реєстровий номер 3163, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 отримала в дар тимчасову споруду для продажу товарів народного споживання (продовольчі товари), що знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 10,95 кв.м., що підтверджується паспортом прив`язки від 16.11.2018р. №5569 (х-169), зареєстрований у Відділі містобудівного моніторингу та містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради за №ТС-Х-170/1748 від 16.11.2018р. (далі кіоск) (т.1 арк.15-16).

Відповідно до даних копії вкладки до Паспорту прив`язки ТС-Х-169/1749, 26.12.2018р. було переоформлено власника тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 з ФОП ОСОБА_3 на ФОП ОСОБА_2 (т.1 арк.21-28).

З копій договорів на виконання робіт №4/133-18 та №4/134-18 від 26.10.2018р. вбачається, що між КП «Градпроект» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір, предметом яких є виконання робіт з розробки вихідних даних для підготовки паспорту прив`язки ТС (нова ТС) у АДРЕСА_4 ) та (Х-170) (т.1 арк.72-73).

18.02.2019р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 укладено договір підряду №182, предметом якого є виготовлення по представленому замовником проекту МАФ (кіоск) розміром 7300х3000х3100 та встановлення за адресою: АДРЕСА_1 . До копії вказаного договору додано копії кошторисної вартості, квитанції про оплату, акт прийому-здачі виконаних робіт (т.1 арк.77-90).

Згідно з даними, які містяться в копії довідки про діапазон ймовірної ринкової вартості об`єкта МАФ, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 12.06.2020р. діапазон ринкової вартості об`єкта оцінки становить 18835,00-70633,00грн., найбільш ймовірна середньозважена ринкова вартість об`єкта оцінки 39872,00 грн. (т.1 арк.29-33).

Дослідивши інші письмові докази, надані сторонами, встановлено, що згідно з даними, які містяться в копії протоколу додаткового допиту потерпілого від 14.09.2020р., ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000339 від 18.02.2020р. та в ході досудового розслідування була допитана слідчим Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, зокрема по факту заволодіння її кіосками ОСОБА_2 , оформлення права власності на ці кіоски, незаконного використання їх у власних цілях, в тому числі кіоску за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 арк.9-12).

Крім того в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження в якості свідка слідчим була допитана ОСОБА_3 , зокрема з приводу укладання 18.12.2018р. між нею та ОСОБА_2 договору дарування кіоску за адресою: АДРЕСА_1 . Копія протоколу міститься в матеріалах справи (т.1 арк.13-14).

Також в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження за №0000339 слідчим проведено допит в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 . Копії протокол про допит містяться в матеріалах справи (т.1 арк.140-143).

В матеріалах справи також міститься копія письмових свідчень ОСОБА_8 від березня 2017р., які надані позивачкою, за змістом яких він засвідчує факт передачі грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 у березні 2017р. для придбання та ремонту двох кіосків, які розташовані в Хортицькому районі м.Запоріжжя (т.1 арк.20).

Згідно з даними, які містяться у копії витягу з ЄРДР за №0002189, 23.09.2020р. Вознесенівським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме про те, що невстановлені особи за попередньою змовою підробили документи. Потерпілою в даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 (т.1 арк.191-195).

Згідно з копією довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №1/505 від 30.04.2020р., за період з 01.02.2004р. по 02.03.2015р. ОСОБА_1 мала загальний дохід в сумі 461294,13грн.(т.1 арк.8).

Згідно з даними, які містяться у довідці №107223-25/334 від 24.04.2020р., яка видана філією Запорізьке ОУ АТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 мала депозитний рахунок з 16.12.2015р. по 16.03.2016р. в сумі 5000 дол.США. (т.1 арк.132).

Згідно з даними, які містяться в копії пенсійного посвідчення та копії довідки Правобережного об`єднаного управління ПФУ м.Запоріжжя, ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, загальний розмір якої за період з січня 2018р. по грудень 2020р. включно склав 146400,69 грн. (т.134-135).

Згідно з даними, які містяться в копіях довідок АТ «Акцент-Банк», АТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_7 відкриті рахунки у вказаних банківських установах з розміщенням на них станом на певні періоди грошових коштів (т.1 арк.133,137-138).

З копії довідки Правобережного об`єднаного управління ПФУ м.Запоріжжя вбачається, що ОСОБА_7 є пенсіонером та отримує пенсію, загальний розмір якої за період з січня 2018р. по грудень 2020р. включно склав 107976,03 грн.(т.1 арк.136).

Згідно з даними, які містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (безкоштовний запит), ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець з 06.12.2019р., основний вид діяльності роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (т.1 арк.97).

З копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11.04.2018р., основний вид діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т.1 арк.71,96).

Згідно з даними, які містяться у копіях листів Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2020р. №01-21/339/2020, Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2020р. №01-40/9/2020, Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2020р. №01/464/2020, цивільні справи з позовами до ОСОБА_2 з 2010 року в провадженні суду не перебували (т.1 арк.159-161).

Оригінали вказаних листів були оглянуті судом в ході судового розгляду.

Згідно з даними, які містяться у копії листа Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2020р. №01-23/53/2020, в провадження суду 08.08.2012р. надійшов позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10 , про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку (25.12.2012р. прийнято рішення); 10.10.2016р. до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про стягнення аліментів (09.11.2016р. прийнято рішення); 29.11.2018р. до суду надійшла заява ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_12 , філія ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» про встановлення факту, що має юридичне значення (ухвалою від 03.12.2018р. відмовлено у відкритті провадження) (т.1 арк.162-163).

Оригінал вказаного листа був оглянутий судом в ході судового розгляду.

Згідно з даними, які містяться у копії листа Хортицького ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 22.12.2020р. №76940, відповідно до АС ВП станом на 22.12.2020р., виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини не надходив та на виконанні не перебуває (т.1 арк.184).

Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивачки в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що у 2017 році вона вирішила здавати в оренду свій кіоск, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . До неї звернулась ОСОБА_1 , яка мала намір придбати цей кіоск, але на той час вона його лише здавала в оренду. В подальшому вона познайомилась із ОСОБА_2 , вважала, що це донька ОСОБА_1 . Кіоск здавала їм в оренду за 2000 грн. на місяць. Згодом вирішила продавати кіоск, оскільки під ним потрібно було оформляти землю, тому вона вирішила позбавитись кіоску. Вона повідомила про такий намір ОСОБА_1 , вони домовились, що купівля-продаж кіоску буде відбуватись за рахунок внесення орендної плати. При цьому жодних письмових договорів вони не укладали. В подальшому до неї звернулась ОСОБА_2 та запропонувала оформити договір дарування кіоску, на що вона погодилась. Гроші від ОСОБА_2 при оформленні договору дарування вона не отримувала. Після оформлення договору дарування усі документи на кіоск віддала ОСОБА_2 , ще деякий час, приблизно чотири місяці, вона отримувала гроші від ОСОБА_1 та від інших осіб, які працювали в кіоску, в рахунок оплати за кіоск, яку суму не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком позивачки ОСОБА_1 та дядьком відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що його дружина вирішила зайнятись бізнесом та приблизно в 2019 році придбати кіоск на АДРЕСА_5 . Його племінницю ОСОБА_2 дружина взяла до себе бухгалтером та платила їй заробітну плату. Спочатку кіоск належав ОСОБА_3 , потім дружина викупила цей кіоск. В подальшому кіоск знесли, оскільки цей кіоск потрібно було відновити. Він давав 150 тис. грн. на будівництво нового кіоску, який зараз і знаходиться на АДРЕСА_5 . При цьому ОСОБА_2 оформила цей кіоск обманом на себе. В зв`язку з цим його дружина вимушена звертатись до судів за захистом своїх прав.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 по дачі, знає ОСОБА_2 , як племінницю позивачки. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що вона вкладала свої гроші у кіоск, за який тепер судиться. Для придбання кіоску він також надавав позивачці грошові кошти в розмірі 50 тис. грн., які вона згодом віддала. Спочатку у ОСОБА_1 був металевий кіоск, потім його знесли, замість нього збудували новий. Кіоск будувався за гроші ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 його забрала собі, не пускає позивачку до кіоску, найняла охорону.

З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню через наступне.

Так, відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ч.1-2 ст.50 ЦПК України).

Згідно з ч.1-2 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п.п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 670/23/18 зроблено висновок, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».

Отже, якщо заінтересована особа пред`явила позов лише до однієї сторони договору, то відсутні підстави для розгляду позову внаслідок неналежного складу відповідачів.

Зі змісту позову, а також пояснень позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , яка не є стороною оспорюваного правочину, звернулась до суду про визнання договору дарування кіоску, який розташований в АДРЕСА_1 , удаваним правочином, оскільки вважає, що сторонами оспорюваного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинений такий правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору купівлі-продажу. Власний інтерес позивачки полягає в тому, що від визнання вказаного договору удаваним, залежить подальша можливість законної реалізації нею прав щодо повернення грошових коштів, які вона передала ОСОБА_2 для придбання майна, яке є предметом договору.

При ухваленні цього рішення суд враховує, що відповідачкою у даній справі є лише ОСОБА_2 , яка виступає обдаровуваною в оспорюваному договорі. ОСОБА_3 , як дарувальник майна, не залучена позивачкою ОСОБА_1 до участі у справі як співвідповідачка.

В даному випадку суд вважає неможливим вирішення вказаного спору без участі у справі в якості співвідповідачки ОСОБА_3 , яка є стороною оспорюваного правочину і суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, які не залучені до участі у справі.

Водночас, суд вважає необхідним звернути увагу, що у разі пред`явлення позову не до усіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Лише за клопотанням позивача суд залучає співвідповідача до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

В даному випадку сторона позивача наполягала на позовних вимогах лише до ОСОБА_2 . Залучення іншої сторони оспорюваного договору ОСОБА_3 до участі у справі в якості свідка не може бути взято до уваги, оскільки процесуальний статус відповідача та свідка за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками, є різними.

Отже, пред`являючи позовні вимоги, в якості відповідача позивачкою визначено лише одну сторону даного правочину, клопотання про залучення у справі іншої сторони оспорюваного договору не заявлялося, що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що наслідком розгляду спору з неналежним складом відповідачів є неможливість встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків по суті позовних вимог.

На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити повністю.

При цьому судом встановлено що ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. у справі ЄУН 337/4443/20, з урахуванням змін, внесених ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2020р., накладено арешт на кіоск (МАФ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного кіоска в порядку забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: нотаріус ЗМНО Чернявський В.В., про визнання договору дарування кіоску (МАФ), розташованому по АДРЕСА_1 від 18.12.2018р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 удаваним правочином.

Відповідно до ч.1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 , то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. у справі ЄУН 337/4443/20, з урахуванням змін, внесених ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2020р., підлягають скасуванню.

Керуючись ст.15,16,203,204,215,235,655,717 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 48, 50, 51, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович, про визнання договору дарування удаваним правочином - відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. у справі ЄУН 337/4443/20, з урахуванням змін, внесених ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2020р., а саме скасувати арешт, накладений на кіоск (МАФ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного кіоска.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.07.2021 року.

Суддя М.В.Сидорова