Справа № 348/1041/20
Провадження № 22-ц/4808/526/21
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

за участі представника апелянта

адвоката Святненка С.В.

представника позивача адвоката Куцого О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2021 року у складі судді Грещук Р.П., ухвалене в м. Надвірна, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 01.03.2018 року її в порядку переведення прийнято на роботу у «Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» (далі «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ») на посаду лікаря стоматолога. У зв`язку із введенням в Україні карантинних заходів та з метою економії коштів адміністрацією відповідача їй запропоновано використати відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 14 днів, до роботи приступити 15.04.2020 року. Після виходу з відпустки повідомили, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці її звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оригінал трудової книжки їй повернуто лише 26.05.2020 року, з якої вона дізналася, що звільнена відповідно до наказу №3/к від 15.04.2020 року. Крім того її повідомлено, що повний розрахунок з нею буде проведено до 30.04.2020 року. На вимогу надати документи, на підставі яких звільнено з роботи, їй відмовлено. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки в порушення ст.ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України не було попереджено про наступне вивільнення з роботи, не запропоновано вакантну посаду, яка б відповідала її кваліфікаційному рівню, не було згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на вивільнення працівників, а тому у відповідача не було підстав для її звільнення. Тому вважає, що підлягає поновленню на роботі з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, отриманих внаслідок незаконного звільнення, що призвело до переживань, стресу та необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також просить поновити строк звернення до суду у зв`язку із запровадженням карантину в країні.

Посилаючись на наведене, позивачка просила:

- поновити їй строк звернення з позовом до суду, який пропущений з поважних причин;

- скасувати наказ «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ»№3/к від 15.04.2020 року про звільнення її з посади лікаря стоматолога «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити її на роботі на посаді лікаря стоматолога «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» з 16.04.2020 року;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по день фактичного розрахунку, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, а також понесені нею судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1 500 грн.

Також просила рішення суду в частині поновлення на роботі на посаді лікаря стоматолога «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» та стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

21.01.2021 року назву «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» змінено на Комунальне підприємство «Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області» (далі - «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради»).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.01.2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовом, як пропущений з поважних причин.

Скасовано наказ «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» №3/к від 15.04.2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади лікаря стоматолога «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці за ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді лікаря стоматолога «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» з 16.04.2020 року.

Стягнуто з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по день фактичного розрахунку.

Стягнуто з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь ОСОБА_2 2 500 грн моральної шкоди.

Стягнуто з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь ОСОБА_2 750 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді лікаря стоматолога «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» та стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь держави 908 грн судового збору.

Відповідач - «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради» на рішення суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що з 01.04.2020 року змінено підхід до фінансування системи охорони здоров`я в Україні, у зв`язку з чим «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ», як суб`єкт господарювання, має фінансуватися з власних доходів. Наведене, в свою чергу, зумовило вимушену необхідність змін в організації праці, раціоналізації структури та чисельності працівників.

У зв`язку з цим, 11.02.2020 року всьому колективу «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» оголошено попередження за № 3/8 про зміну істотних умов праці з квітня 2020 року, зокрема повідомлено про раціоналізацію структури та чисельності шляхом скорочення штатних одиниць. В списку працівників, які попереджені про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення, ОСОБА_2 поставила особистий підпис, чим засвідчила факт її повідомлення про можливе вивільнення. На попередженні також міститься підпис голови профспілки КНП ЦПМСД ОСОБА_3 , що свідчить про те, що виборний орган первинної профспілкової організації був повідомлений у спосіб та строки, передбачені чинним законодавством.

Суд, вважаючи, що немає згоди профспілкової організації на звільнення працівників, повинен був зупинити провадження у справі та запитати відповідний орган про згоду на звільнення позивачки, що узгоджується з положеннями ст. 43 КЗпП України та роз`ясненнями, що містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №336/5828/16, а не скасовувати наказ про звільнення з цих підстав.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції і про те, що станом на 11.02.2020 року в «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» були вакантні посади на первинній медичній допомозі, однак керівництвом іншу роботу працівникам при попередженні про можливе звільнення та при звільненні з роботи не запропоновано. При цьому, суд не зазначив яку саме вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, могла б виконувати позивачка з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду.

Вказує, що в ході розгляду справи було досліджено три штатні розписи «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» станом на день попередження працівників про звільнення, на день звільнення і на час розгляду справи. Вказані штатні розписи виключали можливість працевлаштування ОСОБА_2 на вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку могла б виконувати позивачка з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду.

Зазначає, що 08.04.2019 року було видано наказ № 3/20-0/0 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі». Даною комісією був складений список працівників у формі порівняльної таблиці, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Також наказом від 08.04.2020 року № 3/20 внесено зміни до структури та чисельності «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» з 15.04.2020 року, зокрема виведено зі складу одну штатну одиницю лікаря стоматолога. Залишений штатний розпис виключав можливість працевлаштування позивачки за відсутністю наявної вакансії.

Також апелянт не погоджується з висновками суду про те, що керівництвом «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» за три місяці до запланованих звільнень працівників не проводилося консультацій з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Вказує, що підставою зміни фінансування медичної галузі в цілому та «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» зокрема і, як наслідок, зміни в організації праці, раціоналізації структури та чисельності працівників, стало прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 05.02.2020 року №65, якою затверджено Порядок реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2020 році та І кварталі 2021 року. Враховуючи, що постанова Уряду передбачає проведення змін з квітня 2020 року, прийнята 05.02.2020 року та набула чинності 08.02.2020 року, то в силу зазначених обставин адміністрація «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» не могла провести консультації з професійними спілками.

Крім того, апелянт не погоджується і з висновками суду щодо стягнення моральної шкоди, вважає її розмір необґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині недоведеними.

З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Представник позивача скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення наведеній нормі відповідає не в повній мірі.

Матеріалами справи встановлено, що 01.03.2018 року на підставі наказу №32-к ОСОБА_2 була прийнята на роботу в порядку переведення у «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» на посаду лікаря-стоматолога.

15.04.2020 року наказом № 3/к КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Оригінал трудової книжки ОСОБА_2 видано 26.05.2020 року, що сторона відповідача не заперечує.

Підставою даного наказу став наказ «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку із скороченням штату і чисельності працівників» №3/20 від 08.04.2020 року, згідно якого внесено зміни в організацію праці з 15.04.2020 року, зокрема, вирішено раціоналізувати структуру та чисельність, запровадити нові форми організації праці, скоротити штатні одиниці.

Також вирішено внести зміни до структури та чисельності з 15.04.2020 року вивести зі складу штатні одиниці, зокрема і посаду лікаря-стоматолога.

11.02.2020 року «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» було оформлено попередження про наступне вивільнення до всього колективу «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ».

У списку медпрацівників ЦПМСД, який визначено додатком до Наказу № 8 від 11.02.2020 року значиться прізвище ОСОБА_2 та її підпис.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача послужив наказ КНП «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку із скороченням штату і чисельності працівників» №3/20 від 08.04.2020 року, згідно якого внесено зміни в організацію праці з 15.04.2020 року, зокрема вирішено, внести зміни до структури та чисельності з 15.04.2020 року вивести зі складу штатні одиниці, зокрема і лікаря-стоматолога.

Разом з тим, даний наказ не містить будь-якого обґрунтування щодо доцільності такого заходу, як підстави для змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, а вказано тільки посилання на статті Господарського кодексу та Статуту.

В своїх запереченнях та скарзі апелянт як на підставу проведеного скорочення, посилався на зміну фінансування медичної галузі в цілому та «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» зокрема і, як наслідок, зміни в організації праці, раціоналізації структури та чисельності працівників, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 05.02.2020 року №65, якою затверджено Порядок реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2020 році та І кварталі 2021 року. Враховуючи, що постанова Уряду передбачає проведення змін з квітня 2020 року, прийнята 05.02.2020 року та набула чинності 08.02.2020 року.

Однак, в ході розгляду справи апеляційним судом в порядку ст. 43 КЗпП України було здійснено звернення до органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) для вирішення питання в порядку ст. 43 КЗпП України щодо отримання згоди на звільнення ОСОБА_2 .

Листом від 17.05.2021 року Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Надвірнянщини» повідомила суд, що в результаті обговорення одноголосно прийнято рішення відмовити в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 .

При цьому, в даному листі зазначається, що адміністрація КНП не надала жодних переконливих доказів фінансової необхідності оптимізації штатів та звільнення працівників. Підстава, яку вказує роботодавець - можлива зміна моделі фінансування вторинної медичної допомоги з квітня 2020 року з переходом від фінансування по типу державної субвенції на одиницю населення на тип оплати «за надану послугу», що могло б призвести до обмеження поступлення бюджетних інвестицій. Проте ця зміна так і не відбулася по сьогоднішній день. Майбутня можливість зміни моделі фінансування з липня 2021 року за словами головного лікаря вже не призведе до погіршення фінансування КНП і необхідності не тільки вивільнення, а й необхідності попередження їх про можливу зміну істотних умов праці. Ще один аспект фінансової необхідності оптимізації відмова НСЗУ в підписанні договору з «КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради ОТГ» на надання медичних послуг за пакетом «Амбулаторна вторинна (спеціалізована) та третина (високоспеціалізована) медична допомога…» відпав наприкінці квітня 2020 року, коли такий договір був підписаний.

З цього випливає, що підстави для скорочення штату, на які посилається роботодавець, на час процедури скорочення не існували і фактично не відбулися. З огляду на що, слід прийти до висновку, що скорочення посади позивача не було обґрунтованим.

Окрім того, відповідачем допущено порушення вимог ст. 43 КЗпП України, на що правильно звернув увагу суд.

Так, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що згода первинної профспілкової організації роботодавцем не запитувалася, відповідне подання не направлялося.

У зв`язку з цим, як вже зазначалося, на виконання ухвали апеляційного суду листом від 17.05.2021 року первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Надвірнянщини» повідомила суд про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 . При цьому, як на підставу такої відмови, посилається на відсутність зі сторони роботодавця доказів щодо фінансової необхідності оптимізації штатів та звільнення працівників.

З огляду на підстави вказані у зазначеному листі, суд приходить до висновку про обґрунтованість відмови у наданні згоди на звільнення позивача.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідач звільнив ОСОБА_2 не запропонувавши їй вакантні посади, наявні в КНП на момент її звільнення в порушення ст. 49-2 КЗпП України, що правильно встановив суд першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 03.07.2020 року за № 16-07/15-10/4337 при перевірці дотримання трудового законодавства встановлено, що на час звільнення ОСОБА_2 окрім інших, були вакантними посади на вторинній медичній допомозі: старша медична сестра-1, лікар-стоматолог-0,75, лікар УЗД-0,75, медсестра УЗД-0,5, лаборант-1. Однак наведені посади, зокрема і посада лікаря-стоматолога-0,75 ставки, позивачу не були запропоновані. У судовому засіданні представник апелянта зазначену обставину не спростував. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку .

Однак, вирішуючи дане питання, суд припустився помилки не вирішивши питання про визначення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню в порядку визначеному Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), з врахуванням Наказу МОЗ від 25.05.2006 року № 319 Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

В спірному випадку, судом правильно вирішено питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак його розмір не визначено, що в силу вимог ст. 367 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Виходячи з представленої на вимогу суду довідки про заробітну плату ОСОБА_2 (а.с. 148) судом визначено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 58401,80 грн. (середньоденний заробіток 302,60 грн. помножено на 193 дні вимушеного прогулу станом на 25.01.2021 року).

Разом з тим, за власним розрахунком представник позивача просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 57396,66 грн. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, визначений ст. 13 ЦПК України, колегія суддів вважає, що саме ця сума і підлягає до стягнення.

З огляду на наведене та з урахуванням положень ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2021 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по день фактичного розрахунку змінити, стягнувши з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по 25.01.2021 року в розмірі 57396 грн. 66 коп. з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, що справляються в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» задоволити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2021 року в частині стягнення з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по день фактичного розрахунку змінити та викласти в наступній редакції:

«Стягнути з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» (місцезнаходження: смт. Ланчин, вул. Незалежності, 140, Надвірнянського району Івано-Франківської області, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по 25 січня 2021 року у розмірі 57396 грн. 66 коп. з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, що справляються в дохід держави».

Стягнути з «Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області» (місцезнаходження: смт. Ланчин, вул. Незалежності, 140, Надвірнянського району Івано-Франківської області, ) на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України) 1614,40 грн. судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також 1059,6 грн. судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Бойчук І.В.

Максюта І.О.