Справа № 444/2731/20
Провадження № 2/444/175/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31 травня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Сагаль Д. А.

розглянувши у залі суду у місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа завідувач Жовківської ДНК О.Галань про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на майно та визнання права власності в порядку спадкування на частку в квартирі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа завідувач Жовківської ДНК О.Галань про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на майно та визнання права власності в порядку спадкування на частку в квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її бабусі - ОСОБА_3 та її батькові (відповідачу по справі) ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 28.05.2002 року, виданого ДП ЖКП ВАТ "Львівводбуд" на підставі розпорядження (наказу) від 20.05.2002 року №155.

Між бабусею- ОСОБА_3 , та відповідачем- ОСОБА_2 , не було визначено часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак останні фактично є рівними та становлять по 1/2 частині кожному співвласнику.

За час життя бабуся на випадок своєї смерті склала заповіт від 11.06.2015 року за яким зробила таке розпорядження, яким все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося і взагалі усе те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачці по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 19.06.2019 року, актовий запис №35.Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є позивачка - ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, в тому числі за законом, які мають право на обов`язкову частку в спадщині немає.

З приводу прийняття спадщини 02 серпня 2019 року позивачка звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі. На підставі її заяви заведено спадкову справу за №286/2019 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, Постановою від 13.10.2020 року за вихідним №1168/01-16 завідувач Жовківської державної нотаріальної контори О.Галань відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Крім цього, в усній формі нотаріус доповнила та повідомила позивачці, що для визнання права власності в порядку спадкування необхідно визначити частку померлої у спільній сумісній власності, а відтак для вирішення даних питань рекомендувала звернутися до суду.

Труднощі в представленні правовстановлюючих документів на спадкове майно виникли внаслідок небажання відповідача надати оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Через запит державної нотаріальної контори отримати дублікат свідоцтва про право власності на спадкове майно неможливо, оскільки ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» ліквідовано, а відтак відсутні будь-які дані де позивачка, могла б отримати дублікат необхідного документа.

Відсутність документа не дає їй можливості після смерті бабусі належним чином вступити в права спадкоємця, оформити право власності на частку в квартирі на своє ім`я та в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном.

Оскільки іншого порядку виділення часток та переходу права власності на частку померлої немає, позивачка просить у судовому порядку ухвалити рішення, яким виділити їх частки у згаданій квартирі по 1/2 частині кожному та визнати за нею право власності, як єдиному спадкоємцю, на виділену частку (1/2 частину квартири) померлої бабусі ОСОБА_3 порядку спадкування після її смерті.

До суду позивачка та її представник не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, однак остання подала заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення таких повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . За цією адресою відповідачеві двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду. Однак, відповідно до довідок Укрпошти, причиною повернення зазначено "адресат відсутній за вказаною адресою, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" та "не проживає". Також відповідач викликався в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик особи місце проживання (перебування) якого не відоме на сайті суду. Однак від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, заяв про місце його перебування, місцезнаходження, відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Від так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.1226 ЦК України, суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Загальна площа квартири становить 44,4 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 28.05.2002 року, виданого ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» на підставі розпорядження(наказу) від 20.05.2002 року №155 та довідкою ОКП БТІ та ЕО № 622 від 12.02.2020 року.

ОСОБА_3 , яка є співвласником квартири АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Частки співвласників квартири не визначені. Для оформлення спадщини необхідно визначити частку у праві спільної власності на квартиру.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в квартирі, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки за померлими витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна подружжя, виділі частки із спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Таким чином, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного із співвласників у спільній сумісній власності на квартиру є рівною і становить по 1/2 частці; при цьому судом не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток у спільній сумісній власності співвласників.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 суд дійшов висновку про таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть від 19.06.2019 року серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис №35.

ОСОБА_1 звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі- ОСОБА_3 . На підставі заяви ОСОБА_4 заведено спадкову справу за №286/2019.

Однак, Постановою від 13.10.2020 року за вихідним №1168/01-16 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно.

У позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 28.05.2002 року, виданого ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» на підставі розпорядження(наказу) від 20.05.2002 року №155.

Разом з тим згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Також відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вказав ВССУ у інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - п.3.1 Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою собою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_3 за заповітом від 11.06.2015 року набула право на спадкування всього майна ОСОБА_3 , що належало їй на праві власності на день її смерті і на яке вона за законом мала право.

Отже, ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 набула право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, а також із поданих позивачем даних не встановлено обставин, що порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернувся до суду із таким спором, бо іншого порядку виділення часток та переходу права власності немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 23, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 - 1/2 (одна друга) частина квартири.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 від 11.06.2015 року право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівськоїобласті.

Суддя: Мікула В. Є.