РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 567/1103/20

Провадження № 22-ц/4815/580/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ "М.В.Л. ГРУП",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року (ухвалене у складі судді Венгерчук А.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ "М.В.Л. ГРУП" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ "М.В.Л. ГРУП", яким просить визнання недійсними договір купівлі-продажу №5641/2019/1817127 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо транспортного засобу ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 ) та договір купівлі-продажу № 6726/19/041388 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо причепу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 , номерний знак - НОМЕР_4 ).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04.09.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 ), який відповідач без її згоди, відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Вказує, що постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн. та вказана постанова набрала законної сили.

З 02.06.2020 року до подання цього позову, виконавчою службою в примусовому порядку за виконавчим листом з ОСОБА_2 на погашення заборгованості перед нею кошти не стягувались. Рішення суду по справі №567/191/19 ОСОБА_2 в добровільному порядку не виконує.

Зазначає, що 11.12.2019 року ОСОБА_2 перереєстрував на нового власника ОСОБА_3 , який є братом останнього, причіп марка/модель ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 , номерний знак - НОМЕР_4 ) та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_2 ).

Вважає, що оспорювані договори купівлі-продажу вчинені ОСОБА_2 з метою уникнення звернення стягнення на його майно, як боржника, він діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду її прав, а тому просить задовольнити позовні вимоги та визнати їх недійсними.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ "М.В.Л. ГРУП" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо транспортного засобу ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 ).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо причепу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 , номерний знак - НОМЕР_4 ).

Стягнуто з ОСОБА_2 у солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1681 грн. 60 коп..

Заходи забезпечення позову - накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21213 (VIN - НОМЕР_7 ), реєстраційний номер НОМЕР_8 ) та причіп ПГМФ 830400 (VIN - НОМЕР_3 ), реєстраційний номер НОМЕР_9 ) залишено без змін до вступу рішення в законну силу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , маючи обов`язок перед позивачем зі сплати грошової компенсації, мав намір на ухилення від його виконання та спрямував свої дії на фіктивний перехід права власності на своє рухоме майно до близького родича (брата) - ОСОБА_3 .. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , з метою приховати це майно від звернення стягнення на нього у майбутньому, діяв недобросовісно та зловживав правами стягувача ОСОБА_1 , оскільки уклав договори купівлі-продажу, які порушили майнові інтереси останньої і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Такі дії є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що спірні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 21213 і причіп НОМЕР_10 він придбав після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем. За домовленістю із продавцем їх купівля була здійснена за 46000 гривень, що стверджується розпискою ОСОБА_4 про передачу ним грошових коштів від 20.10.2018 року. Сам договір було оформлено 27.12.2018 року.

Пояснює, що на придбання даного автомобіля ним 05.10.2018 року було позичено у ОСОБА_5 50000 гривень. Дану суму позики він мав повернути до 01.10.2019 року. При цьому зауважує, що факт придбання ним у ОСОБА_4 автомобіля ВАЗ 21213 не за 87890 грн., якою вважає його вартість позивач і з чим погодився суд, а за 46000 грн., позивачем не ставився під сумнів і не вважалося, що автомобіль був придбаний ним за ціною, яка є економічно не обґрунтована.

Через неодноразові вимоги ОСОБА_5 щодо повернення запозичених коштів, він був змушений продати автомобіль ВАЗ 21213 за 30000 грн. і причіп за 5000 грн. своєму брату ОСОБА_3 .. Сам договір купівлі-продажу було оформлено 11.12.2019 року. Грошові кошти, отримані у брата ОСОБА_3 від продажу транспортних засобів, ним були повернуті ОСОБА_5 , що він підтвердив під час допиту у суді.

Після передачі грошових коштів і оформлення договору купівлі-продажу автомобіль, разом з причепом, був переданий ОСОБА_3 , якими він деякий час користувався. Близько з серпня 2020 року, автомобіль за наявності технічних несправностей не експлуатується, потребує ремонту.

Стверджує, що при встановленні вартості транспортних засобів, під час їх продажу враховувалися: як їх рік випуску, технічний стан на момент продажу, а також вартість придбання транспортних засобів у ОСОБА_4 , що було відомо ОСОБА_3 ..

Тому вважає, що твердження позивача, що транспортні засоби були продані брату за ціною, яка є економічно не обґрунтована і те, що дане рухоме майно фактично продовжує знаходитися у його володіння і користуванні не відповідає дійсності та є безпідставними.

Наголошує, що продаж транспортних засобів відбувся у зв`язку з необхідністю повернення ОСОБА_5 50000 грн. позики, отриманих ним на придбання спірного рухомого майна.

Вважає, що висновок оцінювача від 11 грудня 2019 року, який наданий стороною позивача, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки у висновку не зазначено, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлений для подання до суду.

Також зазначає, що на момент продажу автомобіля і повернення ОСОБА_5 позики, жодного судового рішення по борговим зобов`язанням не було. Від сплати боргу за рішенням суду щодо грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Chevrolet Lacetti у розмірі 75525 грн. він не відмовляється і буде сплачувати. Заборгованість із даного зобов`язання у нього виникла у зв`язку із втратою роботи, через карантинні обмеження, пов`язані з пандемією COVID-19.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів він з братом, як сторони договорів, діяли за взаємною згодою щодо мети правочинів, їх ціни, за формою та способом волевиявлення, яка встановлена законодавством України, в оплатній формі. На виконання зазначеного договору, ним було сплачено брату ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30000 гривень за автомобіль ВАЗ 21213 та 5000 гривень за причіп ПГМФ 830400. Передача коштів проводилася готівкою.

Оформлення на нього права власності на спірні транспортні засоби здійснювалося у сервісному центрі, у відповідності до встановленого законом порядку.

Спірні транспортні засоби він придбав у брата ОСОБА_2 за грошові кошти, після розірвання ним шлюбу з позивачем. При поділі спільного майна подружжя дані транспортні засоби до їх переліку не включалися. При укладенні спірних договорів арешт та заборону відчуження даного майна не накладався. Не було жодного судового рішення по стягненню боргу і не було відкрито жодного виконавчого провадження по боргових зобов`язаннях, що могло завадити укладенню даних правочинів.

Пояснює, що отримані від продажу кошти, брат ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 для погашення 50000 грн. позики, які він позичав у жовтні 2018 року на придбання автомобіля ВАЗ 21213 і причепа.

Вважає, що спірні транспортні засоби він придбав правомірно та є добросовісним набувачем. Дані договори були спрямовані на реальне, а не фіктивне настання правових наслідків, які ними обумовлені. Після оформлення договорів він став володіти і продовжує володіти та користуватися спірними транспортними засобами.

Переконаний, що висновок оцінювача від 11 грудня 2019 року, який наданий стороною позивача, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки у висновку не зазначено, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлений для подання до суду.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким закрити провадження у справі.

У поданому на апеляційні скарги відзиві представник позивача просить залишити їх без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове їх задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 04.09.2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 року.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 ), який ОСОБА_2 , без згоди ОСОБА_1 , відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 року по справі №567/161/19 скасовано рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17.12.2019 року в частині розміру стягнення, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_5 (VIN-код НОМЕР_6 , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн..

Постановою державного виконавця від 02.06.2020 відкрито виконавче провадження №62235367 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу у розмірі 75525 грн. та судових витрат.

Як встановлено з повідомлення Острозького РВ ДВС від 23.09.2020, боржник ОСОБА_2 з`явився на виклик державного виконавця до відділу та надав довідку про те, що він перебуває на обліку як безробітний, а звернення стягнення на матеріальну допомогу, у зв`язку із втратою права на допомогу по безробіттю - неможливе. З відповідей Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, не є пенсіонером, немає жодного нерухомого чи рухомого майна, немає відкритих рахунків в установах банку та у нього відсутнє будь-яке належне йому майно за місце проживання, на яке можна було б накласти арешт.

З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17.09.2020 вих. №31/17-29азел вбачається, що 11.12.2019 року ОСОБА_2 перереєстрував на нового власника причіп марка/модель ПГМФ 830400, номерний знак НОМЕР_4 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213, номерний знак НОМЕР_2 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ).

11.12.2019 ОСОБА_2 перереєстрував по Договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 на нового власника - ОСОБА_3 (брата), транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_7 ).

11.12.2019 між ОСОБА_2 та ТзОВ "М.В.Л. ГРУП" було укладено Договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - ПГМФ 830400, номерний знак НОМЕР_4 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ).

На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТзОВ "М.В.Л. ГРУП" та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400, номерний знак НОМЕР_4 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ).

З розписки написаної ОСОБА_2 вбачається, що останній у присутності двох свідків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 05.10.2018 одержав у борг від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 50000 грн. для купівлі автомобіля з причепом та зобов`язується їх повернути у повному обсязі до 01.10.2019.

З розписки написаної ОСОБА_8 20.10.2018 вбачається, що останній отримав 46000 грн. у рахунок майбутнього оформлення купівлі-продажу транспортного засобу Нива НОМЕР_11 від ОСОБА_2 , з подальшим переоформленням транспортного засобу.

Вартість відчуження автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019 склала 30 000 грн., у той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - НОМЕР_12 ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн..

Вартість відчуження ПГМФ 830400 (2018 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019 склала 5 000 грн., у той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_3 ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3.1 зазначених вище договорів купівлі-продажу від 11.12.2019 року визначена ціна транспортних засобів, а саме 5000 грн. - ПГМФ 830400 та 30000 грн. - ВАЗ 21213, які ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_2 на підставі п.5.1 спірних договорів.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, що такі кошти передавалися ОСОБА_2 для ОСОБА_3 .

Рухоме майно, яке було предметом спірних договорів, було відчужене за ціною, яка економічно не обґрунтована, що підтверджується висновком про фактичну ринкову вартість майна від 11.12.2019 року.

Здійснена на замовлення позивача оцінка майна не спростована, свою оцінку на противагу їй відповідачі не надали.

Матеріали справи свідчать, що після відчуження спірного майна у ОСОБА_2 відсутнє інше будь-яке майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед ОСОБА_1 .. З повідомлення Острозького РВ ДВС вбачається, що за ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме чи рухоме майно на яке може бути звернено стягнення, відсутні відкриті рахунки у банківських установах, він не перебуває у трудових відносинах та не має будь-якого доходу на яке може бути звернено стягнення. 17.09.2020 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою його місця реєстрації та проживання (проживає у будинку батьків), однак майна, яке підлягає опису та арешту не виявлено.

Рішення суду, яке перебуває на виконанні в Острозькому РВ ДВС щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації на даний час не виконано.

ОСОБА_2 не надано, а судом не встановлено доказів про вчинення останнім будь-яких дій спрямованих на реальне виконання рішення суду про сплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, який є предметом спільного майна подружжя.

Не спростовується факт невиконання судового рішення Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 року і доводами апеляційних скарг, які подані відповідачами на рішення місцевого суду у даній справі.

Відчужуючи 11.12.2019 року рухоме майно на користь свого брата ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про наявність спору між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_1 щодо поділу майна подружжя та вимоги про компенсацію вартості Ѕ частки належного їм на праві спільної сумісної власності транспортного засобу, як і був обізнаний про результати висновку експерта щодо визначення середньої ринкової вартості належного їм автомобіля, який він без згоди дружини відчужив третій особі. Усвідомлював ОСОБА_2 і про завершальну стадію даного судового розгляду по справі про подій майна подружжя, і тому, він міг об`єктивно передбачати негативні наслідки для себе після ухвалення судом рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ОСОБА_2 були направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до близького родича (брата).

Обставини справи свідчать, що такі дії вчинені ОСОБА_2 з метою приховати майно від звернення у майбутньому на нього стягнення у ході виконання судового рішення прийнятого за результатами розгляду судом спору про поділ майна подружжя.

Вбачається, що ОСОБА_2 , маючи обов`язок зі сплати грошової компенсації, мав намір на ухилення від його виконання.

Спірні договори купівлі-продажу укладено між сторонами, які є близькими родичами, які не мали наміру на реальне настання правових наслідків, обумовлених правочинами, отже, їхні дії були направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до близького родича з метою приховати це майно та уникнути звернення стягнення на нього.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Боржник ( ОСОБА_2 ), який відчужує майно на підставі договору на користь свого брата, після реальної можливості виникнення у нього зобов`язання із відшкодування грошової компенсації, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стягувача - ОСОБА_1 , оскільки уклав правочини, які порушили майнові її інтереси і спрямовані на недопущення звернення стягнення на його майно.

Такі дії є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 (ЄДРСРУ № 83387308) врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України та зазначає, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Тобто, на переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, тобто боржником вчинено фраудаторний правочин.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Таким чином, для визнання даного правочину недійсним з підстав того, що даний правочин є фраудаторним, повинна бути наявна сукупність наведених вище обставин, а сукупність - це неподільна єдність ознак чи підстав.

У даному випадку наявна сукупність ознак для визнання правочинів недійсними з підстав того, що дані правочини є фраудаторними, так як спірні автомобілі були відчужені ОСОБА_2 після пред`явлення до нього позову про поділ майна подружжя і за кілька днів до ухвалення судом першої інстанції рішення, майно відчужене на підставі договорів за ціною, яка економічно не обґрунтована, оскільки у кілька разів нижча ринкової, майно відчужене на користь близького родича (брата), після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором - ОСОБА_1 ..

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Висновки місцевого суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду щодо даних правовідносин, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті вони зводяться до незгоди скаржника із прийнятим судом рішенням та ґрунтуються на власному баченні обставин справи та тлумаченні норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Разом з цим, правильно вирішивши спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з відповідачів судового збору, оскільки він підлягає пропорційному стягненню, а тому у цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 840 грн. 80 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 840 грн. 80 коп..

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст виготовлено 04 червня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.