провадження №2/279/189/21
Справа № 279/5145/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

судді Коваленко В.П.

секретаря Комарової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Орлюк Сергій Антонович до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення,- ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з вимогами про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення відповідача з належного позивачу житлового будинку АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що є власником будинку на підставі договору дарування, відповідач не бажає звільнити будинок.

04.12.2020 року представник відповідача адвокат Барановський І.І. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у вказаному будинку разом з позивачкою проживає малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правил побуту не порушує. Натомість позивач у зазначеному житлі не проживає приблизно рік. Іншого житла вони з сином не мають, а спірна квартира є їхнім єдиним місцем проживання. Вважає, що вимоги позивача порушують його права гарантовані ст. 47 Конституції України, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його захисник адвокат Орлюк С.А. позовні вимоги підтримали просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позову не визнали, ствердили, що іншого житла не мають, на утриманні її перебуває малолітній син.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного .

Позивачу на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 15.06.2008 року ( а.с.6).

Фактично у квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їх малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 12 серпня 2020 року, згідно рішення Коростенського міськрайонного суду . Позивач неодноразово звертався до органів поліції з приводу сварок та конфліктів з відповідачем і щодо неї складався протокол за ст.173-2 КУпАП.

Факт неприязних стосунків між сторонами підтвердженний матеріалами справи та не спростований сторонами.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Стаття 391 ЦК України містить положення про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Так, статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст.406 ЦК України.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч.2 ст.64 ЖК зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності домовленості між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК, яка визначає порядок внесення плати за користування житлом та за комунальні послуги. Якщо шлюб між особою, яка є власником майна, і особою, яка має щодо нього сервітут, було розірвано, то право користування майном (сервітут) зберігається у повному обсязі. Однак, якщо в первісному вигляді (при наявності шлюбу) користування чужим майном здійснювалося одним з подружжя безоплатно, то після розірвання шлюбу, той з подружжя, хто є власником майна, може вимагати зміни відносин і внесення певної плати за користуванням належним йому майном.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст.156, ч.1 ст.116 ЖК України.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог частин 1,2 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають прав на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилом п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту. Але за відсутності згоди про безоплатне користування помешканням колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування помешканням за комунальні послуги. Цей висновок відповідає частині четвертій ст.156 та 162 ЖК.

Водночас за правилом ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї.

Крім цього, виселення колишніх членів сім`ї, у зв`язку з припинення сімейних відносин з власником квартири, не позбавляє останніх права користуватися займаним приміщенням та не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21 червня 2017 року (справа №308/3040/15), яка у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України повинна враховуватися судами при її виборі і застосуванні до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням або систематично порушує правила співжиття.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України , -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Орлюк Сергій Антонович до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд на протязі 30 днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 31.05.2021.

Суддя В.П. Коваленко