ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1881/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тищук Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Екотерм-С» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Екотерм-С» (ТОВ «Екотерм-С»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку, заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 659 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 34 400,54 грн. та судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з наказом № 30-о від 30.09.2020 року її було звільнено за прогул згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. Посилається на те, що при звільненні з нею не було проведено належного розрахунку, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

10.12.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лужецькій О.Р.

Ухвалою суду від 11.01.2021 в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому частково заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що 17.02.2021 року на картковий рахунок позивача було перераховано заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 293,20 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 34 909,69 грн. Крім того, заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу та щодо сплати судового збору.

В судовому засіданні представник позивача, з урахуванням виплати відповідачем заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, уточнені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 30 225 грн. підтримав та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що 10 листопада 2020 року звернувся до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку, яка була отримана ним 12 листопада 2020 року, проте виплату належних позивачу сум здійснив лише 17 лютого 2021 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 30 225 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 30-о від 30 вересня 2020 року позивач була звільнена з посади головного бухгалтера з 30 вересня 2020 року за прогул з 14 вересня по 30 вересня 2020 року без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

10 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Екотерм-С» з вимогою про здійснення розрахунку, яка була отримана відповідачем 12 листопада 2020 року, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошта».

17 лютого 2021 року відповідачем на розрахунковий рахунок позивача було перераховано заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 292,20 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 34 909,69 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на ту обставину, що відповідач вчасно не здійснив виплату позивачу всіх належних працівникові сум, а тому організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток з весь час затримки про день фактичного розрахунку.

Згідно із ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Середній заробіток за час затримки розрахунку становить 30 225 грн. (65 днів затримки з 13.11.2020 року до 17.02.2020 року х 465 грн. - середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 (10 000 грн. +10 000 грн. - заробітна плата за серпень, липень 2020 року / 43 робочих дні = 465 грн.) = 30 225 грн.).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 30 225 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

02 листопада 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Максимальний захист» в особі Опалюка С.В. та ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги №0211/20, де визнано усі істотні умови.

Відповідно до Додаткової угоди вартість послуг становить 20 000 грн. та складається з підготовки позову до суду та участі представника у судовому засіданні.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, заявлені ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, позивачем при пред`явлені зазначеного позову, заявлено вимогу майнового характеру, а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за пред`явлення якої Законом України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а тому позови про його стягнення оплачуються судовим збором, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.117 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Екотерм-С» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Екотерм-С» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 30 225 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень та судовий збір в розмірі 403 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА