ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1258/21
провадження № 2/753/4279/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Ганіної М.Д., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Барицького П.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі і 14 жовтня 2011 року відповідач був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 23 січня 2018 року шлюб між стороанми було розірвано і з грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі не проживає, самостійно забрав свої речі і добровільно виїхав з квартири, не сплачує комунальні послуги, проте залишається зареєстрованим за вказаною адресою, чим порушуються права позивача як власника квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2021 року відкрито провадження у справі № 753/1258/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 2 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 22 червня 2019 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6).

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», в спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.8, 20).

Відповідно до свідоцтва від 23 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 23 січня 2018 року (а.с.5).

Як зазначає позивач, відповідач наразі не є членом її сім`ї, у вказаній квартирі не проживає більше року, його особистих речей в квартирі немає, заходів щодо утримання квартири він не проводить. Факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується наданими позивачем актами обстеження, складеними менеджером (управляючою) будинком ОСББ «Приозерне 12» та мешканцями будинку, затвердженими головою правління ОСББ «Приозерне 12».

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу за вказаною адресою відсутній, де проживає відповідач їм невідомо.

Таким чином, факт реєстрації відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як визначено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та враховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 90, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 травня 2021 року

Суддя О.В. Якусик