Справа № 192/34/19
Провадження № 2/192/9/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Карлаша І.А.

представника відповідача адвоката Мулька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «МАГ» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої орендної плати, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України та розірвання договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «МАГ» був укладений договір оренди землі № 153, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в оренду земельну ділянку площею 5,030 га на строк 49 років, кадастровий номер:01:001:0002, що належить останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №016502.

Одразу після підписання Договору, відповідач почав використовувати земельну ділянку у господарській діяльності. Договір був зареєстрований 19 липня 2017 року.

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься в грошовій формі, складає 4564 грн. 50 коп. і згідно п. 10 договору оренди землі передбачено, що справляння орендної плати проводиться щорічно до 30 грудня.

Однак відповідач не сплатив жодного разу починаючи з дня укладання договору орендної плати за період 2017-2019 роки.

У результаті неналежного виконання договірних обов`язків ПП «МАГ» щодо сплати орендної плати відповідач заборгував позивачці 22435 грн. 42 коп. та 2264 грн. 54 коп. розмір фінансової відповідальності за ст. 625 ЦПК України, а всього 24699 грн. 96 коп., які вона просить стягнути на її користь.

Крім того, в зв`язку з систематичним порушення відповідачем умов договору оренди землі № 153 від 15 січня 2017 року, в частині сплати орендної плати, прохала розірвати даний договір оренди землі.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «МАГ» в частині стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 21103 грн. 00 коп. закрито у зв`язку з відмовою позивачки від позову в цій частині.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі пославшись на обґрунтування викладене в позовній заяві.

Представник позивачки пояснив суду, що відповідач не виконував свого обов`язку щодо сплати орендної плати і тому на користь позивачки підлягають стягненню заборгованість з орендної плати в розмірі 1332 грн. 42 коп., а також 2264 грн. 54 коп. відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в частині інфляційних втрат та 3 відсотка річних. Також пояснив, що незважаючи на те, що відповідач після подання до суду позову позивачкою сплатив частину орендної плати, це не свідчить про належне виконання договору оренди з боку орендаря оскільки наявна прострочка боржника, тому є всі підстави для розірвання договору оренди укладеного між сторонами, оскільки наявне систематичне невиконання умов договору з боку відповідача.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, послався на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, пояснив суду, що факт укладання і реєстрацію договору оренди землі між сторонами не оспорює, орендну плату за договором оренди вони не сплачували з тих підстав, що після укладання договору оренди вони звернулись письмово до позивачки з листом, щоб вона повідомила їм зручний до неї спосіб отримання орендної плати, оскільки лист повернувся до них з підстав відмови в його отриманні, тому вони чекали коли позивачка самостійно повідомить їм про зручний спосіб оплати орендної плати. В подальшому, коли вони під час судового розгляду дізнались про реквізити позивачки то одразу сплатили їй поштою всю орендну плату і навіть інфляційні витрати, тому вважають, що підстав для стягнення з них орендної плати немає, як і немає підстав стягнення будь-якої відповідальності оскільки була прострочка кредитора і тому вини в несплаті орендної плати відповідача немає, з тих ж самих підстав вважали, що систематично умови договору оренди в частині сплати орендної плати не порушували, враховуючи, що позивачка не повідомила їм куди сплачувати орендну плату і тому підстав для розірвання договору оренди немає.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «МАГ» був укладений договір оренди землі № 153, відповідно до якого позивачка передала в оренду відповідачу земельну ділянку площею 5,030 га, що їй належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №016502 та розташована на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер:01:001:0002, строком на сорок дев`ять років (Т. 1 а.с 28-34).

Даний договір 24 липня 2017 року був зареєстрований Солонянською державною нотаріальною конторою за № 36277988.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Укладений договір оренди землі № 153 був прийнятий сторонами до виконання і продовжує діяти і в період розгляду справи судом, оскільки строк його дії не закінчився.

Пунктом 9 зазначеного договору оренди передбачено форму та розмір орендної плати, а саме 4564 грн. 50 коп.

Згідно пункту 10 укладеного договору передбачено, що орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року оренди.

Згідно положень ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» - орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з позовних вимог позивачки, вона посилається на те, що відповідач за період 2017-2019 роки жодним чином не сплатив орендної плати за договором.

В судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій від 27 березня 2020 року, відповідач трьома платежами по 4565 грн. 00 коп. сплатив позивачці орендну плату за 2017, 2018, 2019 роки, а також окремим платежем інфляційні витрати в розмірі 1854 грн. 00 коп. (Т. 2 а.с. 205-206).

Отримання вказаних коштів в квітні 2020 року підтвердила і позивачка в судовому засіданні, у зв`язку з чим її представник відмовився від позовних вимог в частині стягнення орендної плати в розмірі 21103 грн. 00 коп., і дана відмова прийнята судом.

Таким чином суд вважає, що станом на квітень 2020 року позивачці було сплачена орендна плата передбачена договором оренди за три роки оренди 2017-2019 роки в повному обсязі.

Посилання в позові, що з відповідача в рахунок орендної плати підлягає стягненню ще 1332 грн. 42 коп., суд не приймає, оскільки п. 9 договору оренди чітко визначений розмір орендної плати, який сторонами не переглядався і будь-яких додаткових угод на його збільшення не укладалось, тому нарахування орендної плати в більшому розмірі ніж передбаченого договором оренди № 153 від 15 січня 2017 року, суд не вбачає підстав і в задоволенні вимог в частині стягнення орендної плати слід відмовити.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

В судовому засіданні достовірно встановлений факт несвоєчасної сплати орендної плати відповідачем, а саме сплата її 27 березня 2020 року, тому суд вважає, що позивачка у відповідність до ст. 625 ЦК України має право на отримання від відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за кожен день прострочення сплати орендної плати.

Оскільки відповідач 27 березня 2020 року сплатив позивачці інфляційні втрати по орендній платі в розмірі 1854 грн. 00 коп., тому суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача вказаних витрат немає, враховуючи, що вказані вимоги виконані відповідачем добровільно, що стосується стягнення 3% річних, то суд вважає, що враховуючи прострочення з боку відповідача сплати орендної плати в строк встановлений договором оренди, тобто до 30 грудня кожного року оренди, то позивачка має право на стягнення зазначеної відповідальності з відповідача, але суд не погоджується з розрахунком позивачки розміру такої відповідальності.

Як вбачається з позовної заяви (Т.1 а.с. 170), позивачка нараховує 3 % річних за такі періоди не сплати орендної плати: за 2017 рік з 31 січня 2017 року по 27 жовтня 2020 року, за 2018 рік з 31 грудня 2018 року по 27 жовтня 2020 року та за 2019 рік з 31 грудня 2019 року по 27 жовтня 2020 року.

Відповідачем сплачено орендну плату - 27 березня 2020 року.

Згідно договору оренди, орендна плата справляється до 30 грудня кожного року оренди, тому нарахування 3 % за несплату орендної плати за 2017 рік починаючи з 31 січня 2017 року, а не з 31 грудня 2017 року є помилковим, також помилковим є визначення кінцевої дати нарахування 27 жовтня 2020 року, враховуючи, що відповідач сплатив орендну плату 27 березня 2020 року.

Тому суд вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню 3 % річних за несвоєчасну сплату орендної плати, за 2017 рік за період з 31 грудня 2017 року по 27 березня 2020 року - 306 грн. 51 коп., за 2018 рік, за період з 31 грудня 2018 року по 27 березня 2020 року 169 грн. 57 коп., та за 2019 рік за період з 31 грудня 2019 року по 27 березня 2020 року 32 грн. 64 коп., а всього 508 грн. 72 коп.

Суд не приймає доводи представника відповідача, про те, що оскільки відбулось прострочення кредитора, тому підстав для нарахування 3% річних немає, у зв`язку з таким.

Згідно ст. 613 ЦК України - кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні, в договорі оренди № 153 від 15 січня 2017 року, містяться реквізити орендодавця, а саме її адреса місця проживання та інше. Крім того, як повідомляла в судовому засіданні позивачка і не заперечував представник відповідача, що директор ПП «МАГ» особисто зустрічався з позивачкою при укладанні договору і надав їй грошові кошти в розмірі 2000 грн. в рахунок майбутніх платежів за договором оренди, тобто у відповідача були всі підстави сплатити орендну плату позивачці і для цього не потрібно позивачці вчиняти додаткові дії.

Також суд звертає увагу, що відповідач перерахував позивачці орендну плату 27 березня 2020 року поштовим переказом, і здійснення таких самих дій в строк встановлений договором у відповідача перешкод не було.

Тому суд вважає, що будь-якого прострочення кредитора за договором оренди № 153 не відбувалось.

Що стосується вимог про розірвання договору оренди, то дані вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» - на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, у порушення умов договору оренди землі №153, орендарем орендна плата за 2017, 2018, 2019 роки не сплачена в строки встановлені договором, що свідчить про систематичну несплату орендної плати, визначеної договором.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди землі, оскільки встановлено систематичну несплату відповідачем орендної плати.

Дана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 06 березня 2019 року по справі № 183/262/17.

Суд не приймає доводів відповідача, що оскільки відповідачем сплачувався податок за позивачку, тому вони діяли добросовісно і лише чекали, коли позивачка повідомить їм спосіб внесення орендної плати, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений факт несвоєчасної сплати орендної плати за період 2017 2019 роки, і таке прострочення виникло з вини відповідача, а не позивачки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений під час звернення з позовом до суду пропорційно до задоволених вимог (Т. 1 а.с. 6).

На підставі викладеного, ст.ст. 509, 510, 526, 530, 651, 792 ЦК України; ст.ст. 93, 96 ЗК України; ст.ст. 1, 13, 32, 141 Закону України «Про оренду землі» та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «МАГ» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «МАГ», що розташоване смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Садова, буд. 1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31136463 на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : 508 (п`ятсот вісім) грн. 72 (сімдесят дві) коп. три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Розірвати договір оренди землі №153 від 15 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «МАГ».

Стягнути з Приватного підприємства «МАГ» на користь ОСОБА_1 1409 (одну тисячу чотириста дев`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.

В задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.