Справа № 201/7267/19
Провадження № 2-з/201/187/2021
УХВАЛА

24 червня 2021 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., ознайомившись із заявою представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та суми боргу.

Представником відповідача до суду подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд:

-накласти арешт на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

-заборонити ОСОБА_3 , нотаріусам, що діють відповідно до ЗУ «Про нотаріат» та беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також будь-яким іншим органам чи особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб та дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В обґрунтування зазначеної заяви представник відповідача зазначає, що 14 серпня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська прийнято заочне рішення у вказаній справі, яким позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 500 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 5 000 грн. 16 жовтня 2019 року ухвалою суду була задоволена заява ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та суми боргу. Даною ухвалою змінений спосіб виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року у цивільній справі № 201/7267/19 зі стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди та суми боргу на передачу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 01, яка належить ОСОБА_4 у власність стягувача ОСОБА_2 . Ухвалою суду від 07 червня 2021 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року у цивільній справі № 201/7267/19 було скасовано та призначено вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку. 11 червня 2021 року адвокатом відповідача отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що з 20.11.2020 року власником спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 . Таким чином, в період перегляду заочного рішення та оскарження ухвали суду про зміну способу та порядку виконання рішення, позивачкою та приватним виконавцем були вчиненні дії, результатом яких стало позбавлення громадянина Німеччини належного йому на праві власності майна. Після скасування заочного рішення, відповідач має намір подати зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.11.2020р. та інших договорів, які були укладені на підставі скасованого судом заочного рішення. Оскільки на сьогоднішній день спірна квартира перебуває у власності третьої особи, ОСОБА_4 має всі підстави побоюватись, що нинішні власники квартири можуть розпорядитися даною квартирою та відчужити її на користь інших третіх осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. А тому, з метою захисту своїх майнових прав на спірну квартиру, відповідач вважає, що забезпечення позову дійсно пов`язано з предметом спору і не виходить за його межі і просить суд накласти арешт на спірну квартиру та заборону її відчуження.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту, а також заборони вчиняти певні дії, є співмірними заявленим позовним вимогам, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить їх права на судовий захист.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та суми боргу задовольнити.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/7267/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та суми боргу, вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

-заборони ОСОБА_3 , нотаріусам, що діють відповідно до ЗУ «Про нотаріат» та беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також будь-яким іншим органам чи особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб та дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев