Справа №461/8489/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Степанюк Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

в с т а н о в и в:

15.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК Сер.ЛВА-1 010669. Знаходиться під наглядом у Комунальному некомерційному підприємстві 4 - та міська клінічна лікарня м.Львова з діагнозом ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, жовчно-кам`яна хвороба, хронічний холецистит та остеохондроз хребта, що підтверджується довідкою від лікуючого лікаря ОСОБА_5 . Станом на день звернення до суду отримує лише пенсію за віком у середньомісячному розмірі за 2019 рік 2042 грн., проживає сам. Відповідач жодної допомоги йому не надає, не відвідує, не опікується та матеріально не допомагає. Зазначає, що практично всю пенсію витрачає на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімуму і її ледь вистарчає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може. Крім цього, потребує постійного лікування. Від відповідача не отримує жодної грошової чи моральної підтримки.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11.12.2020 року відкрито провадження по справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що він був одружений тричі. У нього є двоє дітей. Інший син йому допомагає, на відмінну від відповідача. Просив позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позов. Надав пояснення аналогічно викладеним позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позивач ніколи не займався його вихованням, не надав ніколи ні матеріальної, ні моральної допомоги. Працював до 2014 року, зараз не працює, в нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав думку відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_6 , який надав пояснення, що з малку знає відповідача. При цьому ніколи не бачила його батька, не бачила, щоб він допомагав сину, хоча відповідач потребував допомоги. Позивач не допомагав сину, не сплачував аліментів. Вихованням відповідача займалась мама останнього.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_7 , яка надала пояснення, що знає відповідача з семи років. Батька відповідача жодного разу не бачила. Лише мама відповідача займалась ним.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином позивача ОСОБА_1 , який є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою Сер. ЛВА - 1 010669.

Відповідно до довідки про доходи №541562 від 03.03.2020 ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період часу з 01.01.2019 по 31.12.2019 складає 24513,86 грн.

Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «4-Аміська клінічна лікарня м.Львова» ОСОБА_1 знаходиться під наглядом з 1989 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, жовчно-кам`яна хвороба, хронічний холецистит та остеохондроз хребта.

Відповідно до довідки про доходи №162016, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Галицькому об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова у Львівській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 року складає 16630,86 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року отримав доходи в загальній сумі 14426,55 грн.

З довідки №715 від 01.03.2021 року Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про склад сім`ї вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до довідки №02-164/21 від 02.03.2021 року видана Львівським обласним центром зайнятості ОСОБА_3 станом на 02.03.2021 року як безробітній не перебуває і допомоги з безробіття не отримує.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили показання відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 не займався вихованням свого сина ОСОБА_3 . Тобто в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_3 , протилежно позивачем не доведено.

Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Тому моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішень необхідно зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Галицькому об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова в Львівській області та отримує пенсію у розмірі 2784,95 грн. щомісячно, що є більшою за мінімальну.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 210/2171/16-ц (провадження № 61-20845св18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи свідчать, що позивач отримує дохід у вигляді пенсії 2784,95 грн. (за травень, червень, липень, серпень 2020 р.) та 2806,11 грн. (за вересень 2020 р.)

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що доходу, який він отримує, не вистачає на його потреби, в тому числі постійного лікування, однак на підтвердження цього не надав жодного належного доказу.

Натомість, з довідки комунального некомерційного підприємства «4-А міська клінічна лікарня м.Львова» від 04.03.2020 року, не вбачається розмір витрат на лікування, оскільки відповідно до ст. 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що витрати ОСОБА_1 значно перевищують його дохід. Натомість розмір пенсії позивача навіть більший прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від повнолітнього сина та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності (чеки за ліки та продукти харчування, квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги тощо). Тому суд не може перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення аліментів у визначеному ним розмірі з повнолітнього сина та недостатності доходу.

Отже, ОСОБА_1 на даний час не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.1 ст.202 СК України.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідача обов`язок утримувати непрацездатного батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст судового рішення складений 16.04.2021 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В.Є. Радченко