Справа № 215/1779/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Таран О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ПАТ «КЗРК» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яким просить стягнути, відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 40 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим захворюванням отриманим внаслідок нещасного випадку на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3).

В обґрунтування вказує, що в період його роботи на підприємстві, з 20.08.1984 по 25.01.1995 працював підземним гірником, електрослюсарем на шахті «Першотравнева-1» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», з 30.01.1995 по 01.03.1997 по переводу слюсарем 5 розряду Ремонтно-механічного управління ВО «Кривбасруда», з 01.03.1997, у зв`язку з ліквідацією Ремонтно-механічного управління по переводу слюсарем 5 розряду на новостворене Ремонтно-механічне управління ВО «Кривбасруда», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Кривбасзалізруда».

24 грудня 1993 року, під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивач отримав травму: скальпована рана 2,3,4 пальців кисті лівої руки, що підтверджується Актом №25 Про нещасний випадок на виробництві від 27 грудня 1993 р..

Позивачу встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 5% безстроково, у зв`язку з виробничою травмою, яка сталася 24.12.1993, на підставі довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги, виданої Міжрайонною травматологічною МСЕК №2 від 15.05.1996

Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок нещасного випадку на виробництві і втратою працездатності позивач вказує, що зазнав фізичного болю та страждань, значно змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Отримане трудове каліцтво негативно вплинуло на його життя, оскільки вимушений звертатися в медичні установи за медичною допомогою, для покращення стану свого здоровя, а отримана травма чинить значний дискомфорт, так як обмежена рухливість травмованої руки, уражене сухожилля не дає змоги повноцінно працювати даною рукою. Позивач не може стиснути руку в кулак та/або повноцінно розправити її, адже це викликає жахливий та нестерпний біль. Доволі значний проміжок часу позивач перебував у шоковому стані. Отримана травма постійно турбує позивача та вимагає лікування. Самопочуття не поліпшується. Тривалий процес лікування тілесного ушкодження позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2021 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 21.04.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.20).

11.05.2021 на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с.22-139) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, а також клопотання про витребування доказів (а.с.21). Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві звертає увагу суду на те, що позивач працював певний період часу (з 20.08.1984 по 25.01.1995) за професією електрослюсар 5 розряду по ремонту обладнання в підземних умовах на шахті «Першотравнева-1» ДВО «Кривбасруда». Вказують, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником тієї частини ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якої входили шахта «Першотравнева-1», на якій працював позивач до настання нещасного випадку, та не відповідає за зобов`язання держави (державних підприємств). Наказом Державного комітету промисловоъ політики Украъни та Фонду державного майна Украъни №66 від 19.02.2001 та №245 від 19.02.2001 «Про реорганізацію дочірнього підприємства «Криворізький залізорудний комбінат» з липня 2001 ДП «КДЗРК» перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», засновником якого стала державна акціонерна компанія «Укррудпром». ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було створено на базі виключно того майна, яке було передано засновником ДАК «Укррудпром», і яке увійшло до статутного фонду підприємства, серед якого відсутня ш. «Першотравнева-1». При передачі майна від ДАК «Укррудпром» до дочірнього підприємства «Криворізький залізорудний комбінат» майно ш. «Першотравнева-1» не передавалося. Відповідно до Акта прийому-передачі №12 від 21.02.2006 від ДП «Кривбасреструктуризація» до ДП «Кривбасшахтозакриття» та розшифровки до нього, до ДП «Кривбасшахтозакриття» було передано архівні документи відділу кадрів та охорони праці, по регрес ним позовам, оплаті праці, фінансово-господарській діяльності, а також технічна документація згідно наказу Мінпромполітики України №38 від 28.01.2005. Серед додатків до вказаного Акта є «Архив по регресу» та «Список регрессных дел по ш.Першотравнева», з яких вбачається, що регрес на справа ОСОБА_1 була передана ДП «Кривбасреструктуризація» до ДП «Кривбасшахтозакриття», тобто на дімку відповідача обов`язок з відшкодування шкоди по відношенню до позивача після виділення з ВО «Кривбасруда», зокрема шахти «Першотравнева-Дренажна» (створена на базі шахти «Першотравнева») було покладено на Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту (Управління «Кривбасгідрозахист»), архівні документи якого було передано до ДП «Кривбасреструктуризація», та в подальшому до ДП «Кривбасшахтозакриття». Станом на 01.01.2020 на обліку ДП «Кривбасшахтозакриття» знаходяться в користуванні землі загальною площею 423,592 га, за якими нараховується та сплачується податок на землю, в т.ч. шахта «Першотравнева» 74,300га.. Дані земельні ділянки розташовані під об`єктами, які рахуються на балансі ДП «Кривбасшахтозакриття» (арк..3 інформації за 2019 рік розділ 2.4.). Фактично ДП «Кривбасшахтозакриття» визнає за собою факт правонаступництва шахти «Першотравнева», перебування в бухгалтерському обліку майна шахти «Першотравнева», отримання доходів від перебування майна на балансі підприємства, та на думку відповідача не потребує доказування, посилаючись на інформацію про результати діяльності ДП «Кривбасшахтозакриття» за 2019 рік, за 2013 рік. Зазначає, що програмою реструктуризації гірничорудних підприємств Кривбасу з підземного видобутку залізної руди (Постанова КМУ №258 від 02.03.1998) передбачається ліквідація збиткових шахт, серед них і шахта «Першотравнева». Реалізація заходів по ліквідації виконується за рахунок державного бюджету України. Реструктуризація включає в себе і відшкодування колишнім працівникам підприємства шахти «Першотравнева» втрат немайнового характеру. На середину 2010 року шахта «Першотравнева» входить до складу ВАТ «Північний ГЗК», як цех підземного видобутку руди. Відповідач вважає, що оскільки майно шахти «Першотравнева» обліковується за ДП «Кривбасшахтозакриття» та ПрАТ «Північний ГЗК», відповідно вони, а не ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником майнових та немайнових прав шахти «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», які пов`язані виключно з наявністю майна в бухгалтерському обліку підприємства, чи його відсутністю. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що в Акті про нещасний випадок №25 від 27.12.1993 в п.13 встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про працю та порвил про охорону праці, зазначений сам позивач ОСОБА_2 ,який порушив п.1.7. Інтрукції про безпеку праці для електрослюсаря. Комісія по розслідуванню нещасного випадку встановила ступінь вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку 50%. Також, позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову.

Крім того, відповідач у відзиві на позов висловив свої заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, при цьому не подавши суду відповідну заяву в викладом заперечень, як передбачено ч.4 ст.277 ЦПК України та запропонував позивачу надати відповіді на запитання, перелічені у відзиві на позов.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з 20.08.1984 по 25.01.1995 працював за професією електрослюсар 5 розряду по ремонту обладнання в підземних умовах з повним робочим днем на ш. «Першотравнева-1» Першотравневого РУ (а.с.6-7 копія трудової книжки). 24 грудня 1993 року, під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивач отримав травму: скальпована рана 2,3,4 пальців кисті лівої руки, що підтверджується Актом №25 Про нещасний випадок на виробництві від 27 грудня 1993 р. (копія а.с.8-9).

З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління.

З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління як структурний підрозділ ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423 (а.с.147-148).

Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2» як структурні підрозділи ліквідовані (а.с.150-152).

Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева».

Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева» як структурний підрозділ також була ліквідована.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат» (а.с.155).

Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу № 263).

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» (а.с.160) та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 (а.с.161-162) Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром».

Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу № 248).

Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 (а.с.163-164) Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Отже з вищенаведеного вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «Кривбасзалізрудком». ДВО «Кривбасруда» неодноразово було реорганізоване.

Всі структурні одиниці ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося.

Таким чином, нещасний випадок з позивачем стався під час його перебування у трудових відносинах з ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань. Правонаступником ДВО «Кривбасруда» є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Згідно Акта №25 від 27.12.1993, за нарядом виданим на другу зміну 24.12.1993 бригадиром електрослюсарів дільниці №29 ОСОБА_3 , електрослюсар ОСОБА_4 самостійно повинен був здійснити ремонт навантажувально-доставочної машини ЛК-1 в механічних майстернях на промисловому майданчику шахти. Близько одинадцятої години ОСОБА_4 самостійно приступив до встановлення на машину ЛК-1 тяги розвантаження ківшу, яка повинна кріпитися фіксаторами однією стороною ківшу, а іншою в кулісі машини. ОСОБА_4 встановив тягу в ківшу та застопорив її фіксаторами, але маленький діаметр отвору при підійманні другого кінця тяги випав із отвору та тяга почала падати. ОСОБА_4 намагався скинути тягу на підлогу оглядової ями, але не встиг прибрати з-під тяги кисть лівої руки та тягою цю кисть вдарило об кутки оглядової ями, а так як ОСОБА_4 працював без рукавиць, в момент удару було порізано 2,3,4 пальці кисті лівої руки (а.с.8-9).

Причиною настання нещасного випадку в Акті зазначено: недоліки у навчанні безпечним прийомам праці, не застосування заходів індивідуального захисту, невідповідність виконаної роботи кількості зайнятих для її виконання людей (п.11.2. Акта).

15.05.1996 позивач вперше пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 5% безстроково (а.с.10).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Таким чином, до даних правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р.№472 /далі Правила/ право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як видно із зазначених доказів право на відшкодування моральної шкоди виникло у ОСОБА_1 з моменту первинного встановлення йому втрати професійної працездатності 15.05.1996, саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Пунктом 11 Правил (у редакції, яка була чинною до 24.10.1997 року з дня опублікування Постанови Кабінету міністрів України від 03.10.1997 року) передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Тому суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди враховує встановлені законодавством обмеження мінімального та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які передбачені Правилами на день установлення ОСОБА_1 стійкої втрати професійної працездатності.

Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під тиском сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя, що узгоджується з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Акта про нещасний випадок на виробництві №25 Форми Н-1 від 27.12.1993, вид події падіння предметів п.11.1. Акта; нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав тілесні ушкодження, стався внаслідок недоліків у навчанні безпечним прийомам праці, не застосування заходів індивідуального захисту, невідповідності виконаної роботи кількості зайнятих для її виконання людей - п.11.2. Акта. Таким чином, нещасний випадок стався під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні відповідача, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, та обумовлено неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди у зв`язку із каліцтвом (нещасний випадок на виробництві), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача та внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав тілесні ушкодження, що призвело до втрати професійної працездатності, йому вперше було встановлено 5 % втрати працездатності безстроково, що пов`язано зі спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Так, як вже зазначалося вище, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Виходячи з зазначеного в положенні цього Закону поняття мінімальної заробітної плати, суд при обрахуванні та стягненні застосовує розмірі мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення.

Таким чином максимальний розмір моральної шкоди позивачу обмежується 1 200 000 грн (6000грн. х 200), обрахування слід вести виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом про Державний бюджет України на 2021 рік, як передбачено Правилами та ст.440-1 ЦК УРСР 1963. р.

Оскільки після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як його постійно турбує біль, та він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, обставини нещасного випадку на виробництві, що потягло втрату працездатності, психлогічний стан позивача в момент нещасного випадку, що настав, та тривалість його перебування в стресовій ситуації, вважає що позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, виходячи із законодавчо встановленого мінімуму та максимуму, який обмежує суд при визначенні шкоди.

Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно з пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі ст.ст.153 КЗпП України, п.11, 38 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р., керуючись ст.ст. 10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 174 ч.4, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Ікод 00191307 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 30 000 / тридцять тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Ікод 00191307 - 908 грн. судового збору на користь держави.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпопетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти -денний строк, з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено без проголошення 11 червня 2021 року.

Суддя: