Справа № 185/3336/20
Провадження № 2/185/270/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря судового засідання - Ольхової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/3336/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди 48285,35 грн, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження 1700 грн, судові витрати у справі.

Позовна заява мотивована тим, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 . Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна", яка виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 39721,95 грн, відповідач виплатив франшизу 2000 грн. Проте вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 90007,30 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити 48285,35 грн в рахунок відшкодування заподіяної ним шкоди як різницю між страховим відшкодуванням, виплаченою франшизою та фактичним розміром шкоди (90007,30 грн - 39721,95 грн страхова виплата - 2000 грн франшиза), додаткові витрати, понесені ним, а саме витрати на проведення авто товарознавчого дослідження 1700 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що авто товарознавчого дослідження було виконано не судовим експертом, а приватним підприємцем, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована, ліміт відповідальності складає 100000 грн і страхова компанія виплатила відшкодування матеріальної шкоди, відповідач виплатив франшизу в розмірі 2000 грн. Позивач не підтверджує яку саме суму він витратив на ремонт автомобіля, позивач не довів розмір реальних збитків, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням автомобіля.

Згідно відповіді на відзив представник позивача просила задовольнити позов, мотивуючи тим, що експертне дослідження від 23.01.2020 року №09-2/20 є належним та допустимим доказом у справі, виконано кваліфікованим фахівцем, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить вартість відновлювальних робіт, вартість матеріалів для ремонту, вартість складників, що підлягає заміні, що є тим збитком, який підлягає стягненню з винної особи.

У судовому засіданні 12.04.2021 року представник позивача просила задовольнити позов в повному обсязі на підставі доводів позову та відповіді на відзив, додатково вказувала, що страхова компанія не відшкодовує реальні збитки, транспортний засіб позивача на даний час не відремонтовано.

У судовому засіданні 12.04.2021 року представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову на підставі доводів відзиву, додаткового вказав, що позивачу була виплачена узгоджена сума страхового відшкодування, реальних збитків на даний час не має, оскільки автомобіль не відремонтований.

В подальшому позивач, відповідач в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 грудня 2019 року о 13 год. 22 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Дніпровській в м.Павлоград Дніпропетровської області в напрямку з м.Донецька в сторону м. Дніпра, де за перехрестям вул..Дніпровська-Куйбишева їхав в правій смузі при зміні напрямку руху ліворуч, не переконався в безпечності, не надав дорогу автомобілю Dacia Logan з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого сталося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Водієм та власником автомобіля Dacia Logan з державним номерним знаком НОМЕР_2 , був ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди володільцем транспортного засобу - ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_1 , був ОСОБА_2 .

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого 23.06.2019 року

ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна", страхувальником автомобіля ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_1 , була ОСОБА_3 .

Згідно з п.1.1 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого 23.06.2019 року до 23.06.2020 року, ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна", ліміт відповідальності страховика складає 100 тис. грн., копія якого долучена до справи згідно заяви представника відповідача від 23.04.2021 року.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року у справі № 185/191/20 у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 25.12.2009 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Згідно висновку про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 23 січня 2020 року №09-2/20, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Dacia Logan з державним номерним знаком НОМЕР_2 , на 25.12.2019 року складала 90007,30 грн, а ринкова вартість автомобіля до його пошкодження складала 105790,26 грн.

Згідно листа ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" від 02.12.2020 року №908-ЮР, 14.02.2020 року ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 40000 грн на підставі заяви від 31.01.2020 року (а.с.60).

Згідно заяви на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування від 31.01.2020 року, справа №27910, керуючись п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик та потерпіла особа, ОСОБА_1 досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який склав 40000 грн, 42000 грн (розмір матеріального збитку) за вирахуванням 2000 грн (франшиза) (а.с.61).

Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 2000 грн франшизи, що не заперечувалось сторонами у справі.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зазначеному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила

від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові

від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" з лімітом відповідальності у розмірі 100 тис. грн, а оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду проводилось з участю уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції, а також з притягненням винної особи до адміністративної відповідальності (справа № 185/191/20), майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у частині, яка не підлягає покриттю страховиком (втрата товарної вартості, страховий ліміт тощо). Вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" позивач не заявляв.

Згідно змісту висновку №09-2/20 від 23.01.2020 року не має даних щодо втрати товарної вартості транспортного засобу засобу Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.13).

Враховуючи те, що розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу засобу Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначено згідно висновку №09-2/20 від 23.01.2020 року, у розмірі 90007,30 грн, який не спростовано при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" з лімітом відповідальності у сумі 100 тис. грн, суд приходить до висновку про безпідставність вимог заявлених позивачем до винної особи, відповідача у справі.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна",

Код , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.102.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона