Справа № 210/4337/20
Провадження № 2/216/1050/21
РІШЕННЯ

іменем України

30 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначаючи, що 13.05.2014 між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №490915287, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 18709,43 грн зі сплатою 39,90 % річних. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 19.06.2020 заборгованість становить 88635,83 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 18709,43 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 29235,29 грн, заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 10805,54 грн, заборгованість з пені 19400,00 грн, подвійна облікова ставка НБУ 5027,54 грн, втрати від інфляції 3771,82 грн, нараховані 3% річних в сумі 1686,21 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник адвокат Михайловська О.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів та інших документів, передбаченими нормативно-правовими актами НБУ, відносно видачі кредиту, його часткового погашення та обліку заборгованості. Також, позивачем не підтверджено належними доказами фактичний перехід прав та обов`язків ПАТ «Альфа-Банк» до іншої особи на підставі відповідного правочину. Разом з цим, позивач має право вимоги щодо повернення основної суми кредиту та відсотків за ним за період з 14.07.2017 по 14.07.2020, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Згідно з графіком платежів, що є частиною кредитного договору, кредитором нараховано 11 щомісячних платежів (основна сума кредиту та процентів за користування ним) по 785,51 грн, що разом становить 8639,63 грн, з яких: 7138,23 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 1501,40 грн заборгованість за відсотками. Враховуючи, що кредитор не має право нараховувати відсотки поза межами строку кредитування, вимога щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 10805,54 грн взагалі є необґрунтованою. Крім того, за вимогою про стягнення пені сплинув строк позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Вимога про стягнення подвійної облікової ставки НБУ в сумі 5027,54 грн є безпідставною, оскільки така умова відповідальності боржника не була передбачена в кредитному договорі. Також представник відповідача у відзиві зазначила, що 3% річних та збитки від інфляції мають нараховуватися на суму, яка становить 8639,63 грн.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання позивач дістає право отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, у зв`язку з чим, право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З приводу строку позовної давності представник позивача зазначив, що відповідно до положень розділу 2 кредитного договору, який розміщений за посиланням у вільному доступі: https//alfabank.ua/upload/Obsh_uslovia_potreb_kredit, сторонами було погоджено збільшення строку позовної давності до 50 років.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Судом встановлено, що 13.05.2014 між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №490915287, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти в сумі 18709,43 грн з процентною ставкою 39,90% річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків є 14.05.2018 (а.с. 11-12).

Згідно з п. 2.6, 2.7 вказаного кредитного договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Договору та його невід`ємною частиною. Сукупна вартість кредиту, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг визначена в Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.

Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, наддавши відповідачу кредитні кошти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Позивач надав до суду розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 19.06.2020 заборгованість становить 88635,83 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 18709,43 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 29235,29 грн, заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 10805,54 грн, заборгованість з пені 19400,00 грн, подвійна облікова ставка НБУ 5027,54 грн, втрати від інфляції 3771,82 грн, нараховані 3% річних в сумі 1686,21 грн

Разом з тим, відповідач заперечував проти стягнення з нього кредитної заборгованості з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

З додатку №1 до кредитного договору вбачається, що відсотки нараховуються на залишок заборгованості щомісячно, протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (в залежності від того, яка з них настане раніше): яка визначена сторонами як дата припинення нарахування відсотків за користування кредитом та вказана в Договорі, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році, або 2) фактичного повернення заборгованості за кредитом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що сторони визначили строк дії кредитного договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 14 травня 2018 року, так і строки виконання зобов`язань з щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором та графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки (а.с. 13-15).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки умовами кредитного договору, укладеним між сторонами передбачені самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотриманням боржником строку погашення кожного чергового платежу(траншу), а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом повернення яких відповідно до умов договору визначена періодичними, щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (Постанова Верховного Суду № 61-2233 св від 04.04.2018).

Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15 та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Виписки по особовим рахункам на ім`я ОСОБА_1 до суду не надано.

За таких обставин та з врахуванням того, що з позовом до суду банк звернувся 14.07.2020, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем у відповіді на відзив, то до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 14.08.2017 по 14.05.2018 (строк дії договору) включно слід застосувати строк позовної давності.

Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 13-14) було визначено суму кредиту 18709,43 грн, термін користування кредитом 48 місяців, номінальна процентна ставка 39,90% річних, розмір щомісячного платежу, розмір щомісячного погашення основної суми кредиту та розмір щомісячних процентів за користування кредитом.

Згідно з вищевказаним графіком заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та проценти за користування кредитом за період з 14.08.2017 по 14.05.2018 становить 7854,12 грн.

Суд, не погоджується з наданим до суду позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором щодо нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки їх розмір вже було визначено та погоджено сторонами графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у Постанові від 06.02.2019 року по справі № 175/4753/15ц.

Щодо розрахунку пені в сумі 19400,00 грн та подвійної облікової ставки НБУ в сумі 5027,54 грн, суд приходить до таких висновків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на умови, які розміщені за посиланням: https//alfabank.ua/upload/Obsh_uslovia_potreb_kredit.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови банківських послуг, відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту а також подвійної облікової ставки НБУ, вказані інтернет посилання не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, враховуючи дату початку нарахування: 14.08.2017; дату закінчення нарахування: 14.07.2020, відсоткову ставка: 3 % річних, розрахування здійснюється за формулою: 3% річних = 7854,12/100%/1066 днів. Отже, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 14.08.2017 року по 14.07.2020 року складає 687,79 грн.

Разом з цим, інфляційні збитки за вказаний період складають 1 611,64 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість, визначену умовами кредитного договору, застосувавши строки позовної давності, а саме: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та проценти за користування кредитом за період з 14.08.2017 по 14.05.2018 в сумі 7854,12 грн, а також 3 % річних в сумі 687,79 грн та інфляційні збитки в сумі 1 611,64 грн.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосудді № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

У матеріалах справи наявні копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, копія договору про надання правової допомоги, витяг з акту вартості правничої допомоги.

Приймаючи до уваги вищевказані докази, часткове задоволення позовних вимог (вимоги задоволено на 11,46%), приймаючи до уваги представлення суду письмового опису робіт (наданих послуг) професійної правової допомоги наданих адвокатом за договором, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу

допомогу в сумі 2292,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 240,79 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 16, 256, 260, 261, 266, 267, 512, 526, 610, 612, 614, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 79-82, 133, 141, 247, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №490915287 від 13.05.2014 за період з 14.08.2017 по 14.05.2018у розмірі 7854,12 грн (сім тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні дванадцять копійок), яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 6590,07 грн (шість тисяч п`ятсот дев`яносто гривень сім копійок) та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1264,05 грн (одна тисяча двісті шістдесят чотири гривні п`ять копійок), а також 3% річних станом на 14.07.2020 сумі 687,79 грн (шістсот вісімдесят сім гривень сімдесят дев`ять копійок) та інфляційні збитки станом на 14.07.2020 в сумі 1 611,64 грн (одна тисяча шістсот одинадцять гривень шістдесят чотири копійки).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати, які складається з витрат на правничу допомогу в сумі 2292,00 грн (дві тисячі двісті дев`яносто дві гривні) та судового збору в сумі 240,79 грн (двісті сорок гривень сімдесят дев`ять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄРДПОУ: 36799749, місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Р.О. Кузнецов