Дата документу 21.04.2021
Справа № 334/9747/15-ц
Провадження № 2/334/25/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Зоріній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість, який обґрунтовує тим, що 03 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 500974914 відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 43271,05 грн., строком з 03.04.2015 року до 06.04.2020 року.

Відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.10.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 43271,05 грн., за відсотками -3351,30 грн. та по комісії - 8282,10 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нарахована неустойка у вигляді штрафу, який станом на 06.10.2015 року становить 1000грн.

Позивач просить стягнути в судовому порядку з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 500974914 від 03.04.2015 року, яка станом на 06.10.2015 року становить 55904,45 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в розмірі 1218 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без їх участі на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухав пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 03 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500974914.

Відповідно до п.2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 43271,05 грн. зі сплатою 15,99% річних строком до 06 квітня 2020 року.

Пунктом 2.6 кредитного договору визначено, що порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід`ємною частиною.

З Додатку № 1 до кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 повинна щомісячно погашати основну суму кредиту; проценти за користування кредитом, а також сплачувати інші послуги банку у фіксованій сумі в розмірі 1380,35грн.

Також п.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення привернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від 1-4 календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. У випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу 50грн., позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 06 жовтня 2015 року має заборгованість в розмірі 55904,45 грн. з яких:

за кредитом - 43271,05 грн.;

по відсотках - 3351,30 грн.;

по комісії 8282,10 грн.;

по штрафам за останній календарний рік 1000 грн.

Згідно зі ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст..78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року по справі №522/18855/16 зазначив, що плата за послуги, що супроводжують кредит, тобто компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Таким чином, суд вважає нарахування плати за управління кредитом в розмірі 8282,10 грн. незаконними тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи у сукупності надані докази суд приходить до висновку, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими, які знайшли підтвердження під час розгляду справи, належними та допустимим доказами, та підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 500974914 від 03 квітня 2015 року, станом на 06.10.2015 року, яка складається з: суми кредиту 43271,05 грн.; відсотків 3351,30 грн.; штрафу - 1000 грн., а всього 47 622,35 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, у зв`язку зі зверненням із позовом до суду, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12,13, 76, 78, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ПAT «Альфа-Банк» (м.Київ, вул.Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р НОМЕР_2 ) заборгованість за Кредитним договором № 500974914 від 03 квітня 2015 року, станом на 06.10.2015 року, в розмірі 47 622,35 грн. (сорок сім тисяч шістсот двадцять дві гривні 35 коп.), яка складається з: суми кредиту 43271,05 грн.; відсотків 3351,30 грн.; штрафу - 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ПAT «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 037,56 грн. (одна тисяча тридцять сім гривень 56 коп.)

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.