справа №619/4389/19
провадження №2/619/54/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2021року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого-судді Калмикової Л.К.

за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката- Шевцова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» про стягнення заборгованості виплат з відрядження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми виплат на відрядження у розмірі 474 313,13 гривень.

В підтвердження позову позивач посилається на те, що 24 листопада 2018 року він уклав строковий трудовий договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно інвестиційна компанія «Будсервіс» для виконання робіт по реконструкції 2-х енергоблоків теплоелектростанції «АL-НІSWA» у м. Аден Республіки Ємен на посаді інженера-енергетика за межами України.

Відповідно до умов даного трудового договору він зобов`язувався виконувати роботу, яка визначається займаною посадою, а Відповідач зобов`язувався виплачувати йому винагороду за виконану роботу і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, та угодою сторін. За виконання повного місячного обсягу робіт (встановленого технічним керівником проекту) йому встановлювалася винагорода. яка складається з окладу та добових.

10.07.2018р. дія трудового договору була припинена та 05.08. 2019 року він був звільнений за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

За час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до умов трудового договору з боку останнього йому повинні були здійснюватися виплати на відрядження щомісячно у розмірі, еквівалентному 2 500 доларів США. Крім того, через перевищення норм тривалості роботи в місяць (200 чоловікогодин) згідно наказу ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» від 25 жовтня 2018 року № 311-К, який вступив в силу з 04 серпня 2018 року, за формулою - місячний оклад поділити на 200 чоловікогодин та помножити на фактично відпрацьовані чоловікогодини, йому була встановлена доплата до виплат на відрядження у розмірі, еквівалентному 500 доларів США кожного місяця. Таким чином, його щомісячні виплати на відрядження становили розмір, еквівалентний 3000 доларів США.

У листопаді 2018 року за неповний відпрацьований місяць він заробив еквівалент 576 доларів США, з грудня 2018 року по червень 2019 року щомісячно еквівалент 3000 доларів США, за неповний відпрацьований липень 2019 року - еквівалент 862 доларів США. Всього за період з 24 листопада 2018 року по 10 липня 2019 року розмір його виплат на відрядження склали суму, еквівалентну 22 438 доларів США, що підтверджується довідкою, підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

Згідно діючого на день подання до суду позовної заяви офіційного курсу НБУ 2479, 8021 гривень за 100 доларів США, сума в еквіваленті 22 438 доларів США складає 556 417 ( п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста сімнадцять) гривня 52 копійки.

В період з 24.11.2018 по 10.07.2019 в рахунок оплати на відрядження позивачу було сплачено: 24.11.2018 300 доларів США; 08.07.19 200 доларів США, а всього 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) становило 12 399 гривень. Крім цього, він отримав на банківську картку грошові кошти у розмірі 48 710,45 грн. Таким чином, станом на 10.07.2019 р. залишок боргу, що підлягав виплаті позивачу, становив еквівалент 20 128 доларів США, виплата яких, з боку відповідача в особі генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» гарантувалась в термін до 30.09.2019р.

Однак із вказаної гарантованої суми відповідач на банківську картку позивача двома платежами сплатив лише кошти у загальному розмірі 20 994,94 грн.

Тобто на момент звільнення ОСОБА_1 отримав в рахунок оплати на відрядження суму лише у розмірі 82 104,39 гривень. (12 399 + 48 710,45 + 20 994,94).

Таким чином, з урахуванням курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) заборгованість відповідача перед ним з виплат на відрядження складає 474 313 (чотириста сімдесят чотири тисячі триста тринадцять) гривень 13 копійок (556 417,52 гривень мінус 82 104,39 гривень), яку і прохає стягнути.

В судовому засіданні позивач. його представник позв підтримала, прохали його задовольнити, надали пояснення. аналогічні даним, які містяться в позовній заяві.

Крім того, представник пояснив, що звіт про використання коштів, на витребуванні якого постійно наголошував в письмових клопотаннях представник відповідача, позивачем не подавався, оскільки трудовий договір, який був укладений, не передбачає складання звіту. Крім того, звіт складається у разі, якщо грошова сума надавалась, а вона не надавалась під звіт. кошторис не складався.

Представник відповідача ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» у судове засідання не з`явився, надав суду, відзив в якому просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, посилаючись на те, що позивачем до сьогоднішнього дня не надано ТОВ «БІК «Будсервіс» звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а відсутність підписаного позивачем та наданого товариству звіту унеможливлює проведення будь-яких розрахунків за відрядження, оскільки це обов`язковий бухгалтерський документ і без цієї калькуляції відповідач не має можливості надати свої ґрунтовні заперечення щодо вказаного позивачем розміру заборгованості з виплат на відрядження.

Прохав відкласти судовий розгляд у зв`язку з неможливістю представника відповідача приймати участь у судовому засіданні, що суд вважає за неможливе, враховуючи час знаходження справи в провадженні суду, можливість представника приймати участь у справі в режимі відеоконференції, враховуючи неповажність причин неявки представника відповідача в судове засідання.

Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за змістом ст. 97 КЗпП України оплата праці здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до мети Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95 термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до Закону Украйни «Про оплату праці» заробітна плата повинна мати наступну структуру:

1) основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, посадових обов`язків). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

2) додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи і особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань та функцій;

3) інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це винагорода за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами, компенсаційні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або здійснюються понад установленими нормами.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, 24 листопада 2018 року позивач уклав трудовий договір з відповідачем та був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно інвестиційна компанія «Будсервіс» на посаду інженера-енергетика, та згідно витягу з наказу №316-К від 23.10.2018 був відряджений з 24.10.2018 р. для виконання робіт по реконструкції 2-х енергоблоків теплоелектростанції «АL-НІSWA» у м. Аден Республіки Ємен.

Після повернення з відрядження, згідно витягу з наказу №391-К від 05 серпня 2019 року, позивач був звільнений за згодою сторін, згідно ст. З6 п.1КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

За час знаходження позивача у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до умов трудового договору, відповідач зобов`язувався виплачувати позивачу винагороду за виконану роботу у розмірі, еквівалентному 2 500 доларів США. Місячна винагорода складалася з посадового окладу та добових. Крім того, через перевищення норм тривалості роботи в місяць (200 чоловікогодин) згідно наказу відповідача від 25 жовтня 2018 року № 311-К, який вступив в силу з 04 серпня 2018 року, за формулою - місячний оклад поділити на 200 чоловікогодин та помножити на фактично відпрацьовані чоловікогодини, позивачу була встановлена доплата до виплат на відрядження у розмірі, еквівалентному 500 доларів США кожного місяця. Таким чином, щомісячні виплати на відрядження позивачу становили розмір, еквівалентний 3000 доларів США, що підтверджується довідкою, підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

При звільненні позивачу не в повному обсязі були сплачені кошти, які він заробив під час перебування в закордонному відрядженні, незважаючи на те, що генеральний директор ТОВ «БІК «Будсервіс» письмово гарантував виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 20 128,00 доларів США, які він заробив під час перебування в закордонному відрядженні, в термін до 30 вересня 2019 року.

Як свідчать матеріали справи, у листопаді 2018 року за неповний відпрацьований місяць позивач заробив еквівалент 576 доларів США, з грудня 2018 року по червень 2019 року щомісячно еквівалент 3000 доларів США, та за неповний відпрацьований липень 2019 року - еквівалент 862 доларів США.

Всього за період з 24.11.2018 року по 10.07.2019 року розмір нарахованих сум на відрядження склав суму еквівалентну 22 438 доларів США, з цієї суми в рахунок оплати на відрядження позивачу було сплачено: 24.11.2018 300 доларів США; 08.07.19 200 доларів США, а всього 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів СШ) становило 12 399 гривень., також в цей період позивач отримав на банківську картку двома платежами (20 710,45 грн. та 28 000,00 грн.) грошові кошти у розмірі 48 710,45 грн. Проведення даних виплат підтверджується довідкою,підписаною генеральним директором та головним бухгалтером відповідача.

Таким чином, згідно даної довідки, станом на 10.07.2019 р. залишок боргу, що підлягав виплаті позивачу, становив еквівалент 20 128 доларів США, виплата яких, з боку відповідача в особі генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» гарантувалась в термін до 30.09.2019р.

Однак із вказаної гарантованої відповідачем суми, позивачу було сплачено лише кошти у загальному розмірі 20 994,94 грн.

Тобто на момент звільнення ОСОБА_1 отримав в рахунок оплати на відрядження суму винагороди лише у розмірі 82 104,39 гривень. (12 399 + 48 710,45 + 20 994,94). Таким чином, з урахуванням курсу НБУ на день подання позову (2479, 8021 гривень за 100 доларів США) заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплат на відрядження складає 474 313 (чотириста сімдесят чотири тисячі триста тринадцять) гривень 13 копійок (556 417,52 гривень мінус 82 104,39 гривень).

Посилання відповідача на те, що позивачем до сьогоднішнього дня не надано звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а відсутність підписаного позивачем та наданого товариству звіту унеможливлює проведення будь-яких розрахунків за відрядження, оскільки це обов`язковий бухгалтерський документ і без цієї калькуляції відповідач не має можливості надати свої ґрунтовні заперечення, щодо вказаного позивачем розміру заборгованості з виплат на відрядження, судом не приймаються до уваги з наступних підстав:

По перше добові, згідно трудового договору є невід`ємною частиною винагороди за місяць, та їх розмір за добу погоджений сторонами та не оспорюється.

По друге сторонами в п. 4.3 трудового договору чітко погоджений порядок виплати добових, в якому не передбаченообов`язку складання звіту про використання коштів виданих на відрядження або під звіт, для отримання добових.

По третє відповідно Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 13.03.98 № 59, а саме розділу III «Порядок відрядження за кордон»:

- Відрядження за кордон здійснюється відповідно до наказу (розпорядження) керівника підприємства… , і кошторису витрат.

- Підприємство, що відряджає працівника у відрядження за кордон, забезпечує його грошовими коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом) в національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у вільно конвертованій валюті.

Відповідно до Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом МФУ від 28.09.15 № 841, дія цього Порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти. Якщо платник податку не повертає суми надміру витрачених коштів протягом звітного місяця, на який припадає граничний строк (до закінчення третього або п`ятого, а в окремих випадках десятого чи двадцятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт), то така сума, розрахована з урахуванням пункту 164.5 статті 164 розділу IV Кодексу, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) за відповідний місяць. У разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, та пояснення позивача, кошторис витрат позивачу не затверджувався, коштами для здійснення поточних витрат відповідач позивача під час службового відрядження не забезпечував, а тому у відповідача відсутні підстави стверджувати, про неможливість проведення з позивачем будь яких розрахунків за відрядження до моменту подання ним звіту.

Виходячи з викладеного, вимога ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми виплат на відрядження у розмірі 474 313,13 гривень підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.47,116,121,238 КЗпП України, ст.ст. 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно -інвестиційна компанія «Будсервіс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму виплат з відрядження у розмірі 474 313.13 грн. за період з 24 листопада 2018 року по 10 липня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно -інвестиційна компанія «Будсервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4774.00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дергачівський районним суд Харківської області.

Повне найменування сторін (учасників) справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІК НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Будсервіс», адреса знаходження: м.Київ, пров.Нестерівський,7/9, поверх 6, ідентифікаційний код 32491798.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 28.05.2021.

Суддя Л. К. Калмикова