справа № 378/18/21 головуючий у суді І інстанції Марущак Н.М.
провадження № 22-ц/824/8264/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27 вересня 2017 року у розмірі 24 121 грн. 43 коп. станом на 26 жовтня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 27 вересня 2017 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. На підставі договору банк відкрив кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 800 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався згодою відповідача на будь-який розмір кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 27 вересня 2017 року за простроченим тілом кредиту в сумі 16 191 грн. 05 коп. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 410 грн. 86 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а, отже, й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто, він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту. У кінці паспорта споживчого кредиту зазначено: «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування». Підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, що містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором (який є дійсним та неоспорений сторонами) може становити економічну небезпеку для країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним. Укладаючи договір, позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов. Укладаючи договір, сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися. При укладенні договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості по кредиту згідно вказаного правочину. За положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.16).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2017 року станом на 26 жовтня 2020 року складає 24 121 грн. 43 коп., з яких: 16 191 грн. 05 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 155 грн. 06 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 6 775 грн. 32 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.7).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції частині відмови у стягненні відсотків з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 2 800 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у відсотків, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 27 вересня 2017 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить базову процентну ставку. Такий розмір та порядок нарахування процентів залежать від того, який розмір заборгованості має позичальник перед банком, а також який вид картки отримано позичальником. Однак, у зв`язку з відсутністю доказів надання кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі на підставі кредитного договору від 27 вересня 2017 року, не зазначенням в анкеті-заяві виду картки, відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту.

Однак, паспорт споживчого кредитування був підписаний ОСОБА_1 11 листопада 2020 року, тоді як анкета-заява підписана 27 вересня 2017 року. Заборгованість за договором нарахована відповідачу за період з 27 вересня 2017 року по 26 жовтня 2020 року. А, відтак, посилання позивача на паспорт споживчого кредитування, який не має жодного відношення до укладеного 27 вересня 2017 року договору б/н, є безпідставними.

Користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, відсутність факту заперечень відповідача щодо дійсності кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки, не свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився на нарахування процентів за простроченими відсотками на умовах та в порядку, які застосовані банком.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

Щодо стосується доводів позивача про наявність правових підстав для стягнення відсотків, нарахованих на прострочене тіло кредиту на підставі положень статті 625 ЦК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено в анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Доказів направлення відповідачеві вимоги із встановленим строком виконання зобов`язання матеріали справи не містять, а, відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України, відсутні.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відсотків на підставі положень ст. 625 ЦК України.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача відсотків відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.