Справа № 463/1355/17 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/792/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

при секретарі: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року у справі за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» Ярової Марії Олександрівни про заміну сторони виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

15 березня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» звернулось в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просить замінити вибулого стягувача ТзОВ «Фінанс Траст Груп» на правонаступника ТзОВ «ФК «Інновація» по виконанню виконавчого листа № 2-1605/11, виданого 19.07.2012 Личаківським районним судом м.Львова, у звязку з переходом до ТзОВ «ФК «Інновація» прав Кредитора, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 3 від 08 лютого 2017 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Інновація про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено вибулого стягувача ТзОВ «Фінанс Траст Груп» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» по виконанню виконавчого листа № 2-1605/11, виданого 19.07.2012 Личаківським районним судом м.Львова, у звязку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» прав кредитора, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 3 від 08 лютого 2017 року.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги, а саме оригінали кредитного договору та договору поруки, не долучено доказів уступки та переходу права вимоги до ТзОВ ФК «Інновація» за кредитним договором та договором поруки. Також відсутні будь які дані про кредитний договір та договір поруки, зокрема щодо передачі оригіналів договорів від ТзОВ «Фінанс Траст Груп» до ТзОВ ФК «Інновація», що свідчить про те, що перехід права вимоги за кредитним договором та договором поруки не відбувся. Крім цього у договорі про відступлення права вимоги № 3 від 08.02.2017 не відображено, як саме та на якій підставі право вимоги перейшло до ТзОВ «Фінанс Траст Груп». Звертає увагу суду, що на сьогоднішній день відсутнє будь яке виконавче провадження щодо виконавчого листа № 2-1605/11, а відтак заміна стягувача у неіснуючому виконавчому провадженні неможлива. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити ТзОВ ФК «Інновація» у заміні вибулого стягувача ТзОВ «Фінанс Траст Груп» на правонаступника ТзОВ «ФК «Інновація».

ТзОВ «ФК «Інновація» подало відзив на апеляційну скаргу,в якому просить апеляційну скаргу без залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Представником апелянта подано до суду клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги, однак таке клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на те, що не відповідає нормам ЦПК.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала таким вимогам повністю відповідає.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2011 року, позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору № 014/2332/2/13641 від 15 квітня 2008 року у розмірі 3560396,81 гривень та 1820,0 гривень судових витрат, а всього 3562216 (три мільйони пятсот шістдесят дві тисячі двісті шістнадцять) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку .

У задоволенні решті позовних вимог - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про розірвання кредитного договору відмовлено за безпідставністю вимог.

На виконання зазначеного рішення Личаківським районним судом м.Львова 19.07.2012 видано виконавчий лист № 2-1605/11.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно ч.1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається із змісту ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Крім цього, із змісту вказаної постанови Верховного Суду України, вбачається, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене узгоджується з правовим висновком висловленим Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

Як встановлено судом першої інстанції та договором про відступлення права вимоги від 29 квітня 2014 року укладеного між ПАТ «Фідобанк», яке є наступником ПАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Грифон Капітал», відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» передав (відступив) новому кредитору ТОВ «Грифон Капітал» право вимоги по кредитному договору № 014/2332/2/13641 від 15.04.2008 укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26 травня 2015 року замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал».

Відповідно до ухвали Личаківського районного суду від 25 листопада 2015 року заяву про заміну сторони стягувача з ТОВ «Грифон Капітал» на правонаступника ТОВ «Фінанс Траст Груп» задоволено.

Скаржником не представлено жодних належних доказів на підтвердження того, що укладенні договори про відступлення прав вимоги є незаконними.

На підтвердження переходу права вимоги за вищевказаними договорами ТОВ «Фінансовою компанією «Інновація» суду було надано договір про відступлення права вимоги № 3 від 08.02.2017, копії кредитного договору та договору поруки, відповідно до якого від ТОВ «Фінанс Траст Груп» до ТОВ «ФК «Інновація» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/2332/2/13641 від 15.04.2018.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.

Головуючий

Судді