Справа № 372/274/21
Провадження № 2-724/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Тищенко І.Д.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій зазначає, що ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого стало АТ "БАНК ФОРВАРД" із ОСОБА_2 був укладений договір про надання та використання платіжної картки № 106026631 наступним чином: 20.01.2013 року відповідач звернувся до банку із підписаною ним заявою № 103487737, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 29.04.2013 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, і уклав з відповідачем договір про надання та використання платіжної картки № 106026631, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме, відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Відповідно до п.3 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 8 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам. 27.01.2018 року, а потім повторно 15.12.2020 року банк направив відповідачу заключний рахунок- виписку із вимогою погасити заборгованість за договором в сумі 43218,89 грн.. Згідно п. 4.18 умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Проте станом на 11.01.2021 року в порушення цих умов договору про картку заборгованості в сумі 46941,63 грн., відповідачем не погашена, яку позивач просить стягнути з відповідача, 3% річних в сумі 3722,74 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з"явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, представник відповідача поставив під сумнів наявність Договору про надання та використання платіжної картки № 106026631 від 29.04.2013 року, про його укладення відповідачу нічого не відомо, оскільки такий договір він не укладав з банком та не підписував, кошти в сумі 43218,89 грн. відповідач не отримував, крім того повідомив, що з наданих банком виписки та розрахунку неможливо встановити та не зрозуміло, яка була заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, просив відмовити в позовних вимогах

Вислухавши представника відповідача, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Згідно позовної заяви ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого стало АТ "БАНК ФОРВАРД" позивач вказує як на підставу позовних вимог, що з ОСОБА_2 був укладений договір про надання та використання платіжної картки № 106026631 наступним чином: 20.01.2013 року відповідач звернувся до банку із підписаною ним заявою № 103487737, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 29.04.2013 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, і уклав з відповідачем договір про надання та використання платіжної картки № 106026631, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме, відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Відповідно до п.3 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 8 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам.

27.01.2018 року та 15.12.2020 року банк направив відповідачу заключний рахунок- виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 43218,89 грн..

Згідно п. 4.18. умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості позичальника за Договором про надання та використання платіжної картки №106026631 станом на 11.01.2021 року становить 46941,63 грн..

З метою з`ясування фактичних обставин справи, судом за клопотанням представника відповідача виносилась ухвала про витребування у АТ "БАНК ФОРВАРД" для дослідження належним чином завірені документи про видачу платіжної картки ОСОБА_2 , договір про надання та використання платіжної картки №106026631 від 29.04.2013 року, розрахунок заборгованості за тілом кредиту та нарахованим відсоткам за договором про надання та використання платіжної картки №106026631 від 29.04.2013 року. Однак на виконання ухвали суду позивачем надано договір у виді заяви № 103487737 від 20.01.2013 року, згідно якого відсутні жодні відомості про відкриття на ім`я відповідача рахунку саме за № НОМЕР_2 , а також видання йому будь-якої кредитної картки і якої саме (серія, номер, термін дії).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.09.2020 року визнано виконавчий напис вчинений 23.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі №719 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 44068 грн. 89 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України- Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на заяву №103487737 від 20.01.2013 року, як підставу для видачі картки, однак відповідно до вказаної заяви погоджено укладення Договору про надання та використання картки. Також із доданих позивачем розрахунків та виписок по рахунках вбачається, що вони здійсненні по Договору про надання та використання платіжної картки № 106026631 від 29.04.2013 року. Однак відповідач заперечує укладення такого договору із банком та вказує , що кредитних коштів в сумі 43218,89 грн. він не отримував.

З матеріалів справи видно, що позивач та відповідач укладали кредитний договір №103487737 від 20.01.2013 року, проте належних доказів про укладення Договору про надання та використання платіжної картки № 106026631 від 29.04.2013 року із погодженням умов та правил надання картки та кредитних коштів не надано.

Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором № 106026631 від 29.04.2013 року, виписок за вказаною угодою, умов надання та обслуговування платіжних карток, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та умови надання та обслуговування платіжних карток є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, суд також вважає безпідставними посилання банку на заяву № 103487737 від 20.01.2013 року, як підставу видачі картки з кредитними коштами, так як всі надані банком розрахунки та виписки по рахунку стосуються Договору про надання та використання платіжної картки № 106026631 від 29.04.2013, однак в матеріалах позовної заяви відсутній сам Договір про надання та використання платіжної картки № 106026631 від 29.04.2013.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Зінченко