Номер провадження: 22-ц/813/4442/21
Номер справи місцевого суду: 509/4045/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року по справі за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління Національної поліції в Одеській області про встановлення юридичного факту та визнання права на утилізацію,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту та визнання права на утилізацію, зацікавлена особа Головне управління Національної поліції в Одеській області, в обґрунтування якої зазначив, що співробітниками Національної поліції в Одеській області були затримані та направлені на зберігання транспортні засоби BMW 750i д.н.з. НОМЕР_1 ; Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 ; KIA д.н.з. НОМЕР_3 ; Mercedes д.н.з. НОМЕР_4 ; BMW ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 за рахунок власника на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів, розташований за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, Червоний Хутір, на розі вул.Академіка Вільямса та вул.Ільфа і Петрова, про що було складені відповідні акти. Зберігання перелічених транспортних засобів здійснюється у відповідності Договору № 1 від 23.02.2015р. про надання послуг між Одеською філією Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на підставі Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ААБ № 702956, яким передбачено надання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 платних послуг з транспортування і зберігання затриманих транспортних засобів. Розмір плати за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів розраховується відповідно до спільного Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року №967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за тримання і зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)». Станом на 30.07.2019 року існує наступна заборгованість за зберігання зазначених транспортних засобів: 1.BMW 750i д.н.з. НОМЕР_1 - 17 220,00 грн.; 2.Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 - 18 020,00 грн.; 3.KIA д.н.з. НОМЕР_3 - 14 700 грн.; 4.Mercedes д.н.з. НОМЕР_4 -14 700 грн.; 5.BMW ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 - 13 580 грн. Для встановлення осіб, які є власниками зазначених транспортних засобів 10.07.2019 р. адвокатом Новічковою Оленою Вікторівною був відправлений адвокатський запит на ім`я начальника Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області Козловського М.А. 17.07.2019 року було отримано відповідь в якому зазначається, що за результатами перевірки, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів та облікових даних РСЦ МВС, відомості щодо реєстрації зазначених у запиті транспортних засобів відсутні. 23.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Феміда та Немезіда» із заявою про проведення експертної оцінки транспортних засобів, відповідно до звіту якого, остаточна вартість автомобіля BMW 750i д.н.з. НОМЕР_1 становить 16986,00 грн.; автомобіля Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 17 267,47 грн.; KIA д.н.з. НОМЕР_3 8 328,88 грн.; Mercedes д.н.з. НОМЕР_4 6908,40 грн.; BMW ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 9 991,52 грн. Тобто заборгованість за зберігання транспортних засобів значно перевищує вартість їх утилізації. Окрім того, через те, що зазначене рухоме майно фактично існує однак відсутня будь-яка документація щодо нього та інформація про його власника, відсутні будь-які документальні відомості про їх технічний стан, відповідність вимогам стандартів щодо безпеки дорожнього руху, охорони зовнішнього середовища, вимог правил технічної експлуатації, експлуатація відповідно до пункту 31.3 Правил дорожнього руху таких транспортних засобів забороняється. Враховуючи викладене, з урахуванням ступеню зносу та фактичного стану, позивач просив встановити юридичний факт, що автомобілі: BMW 750i д.н.з. НОМЕР_1 , Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 , KIA д.н.з. НОМЕР_3 , Mercedes д.н.з. НОМЕР_4 , BMW ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 є безхазяйними та визнати його право як фізичної особи - підприємця на утилізацію цього майна.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено. Встановлено юридичний факт, що транспортні засоби: BMW 750i - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 ; Mercedes - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 .н.з. НОМЕР_2 ; KIA - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_8 д.н.з. НОМЕР_3 ; Mercedes - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_9 д.н.з. НОМЕР_4 ; BMW - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 є безхазяйними. Визнано право на утилізацію вищевказаних транспортних засобів за фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Головного управління Національної поліції в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч. 1ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки виникнення, зміна або припинення цивільних прав залежить від настання певних фактів, особа вправі звернутися до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Розгляд таких вимог проводиться судом у порядку окремого провадження (глава 6 розділу 4 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду заяви) за умови, що встановлення відповідних фактів не пов`язується з вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.1-3,5 ст.263 ЦПК України в редакції 2017 року, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з даною заявою в порядку окремого провадження, заявник посилався на те, що зберігання на спеціальному майданчику транспортних засобів є платним, на теперішній час існує заборгованість, обов`язок сплатити кошти покладається на власників цих транспортних засобів, однак вони невідомі, за такого слід встановити факт, що транспортні засоби: BMW 750i - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 ; Mercedes - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 .н.з. НОМЕР_2 ; KIA - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_8 д.н.з. НОМЕР_3 ; Mercedes - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_9 д.н.з. НОМЕР_4 ; BMW - ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 є безхазяйними і що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.945 ЦК України має право утилізувати зазначені транспортні засоби.

Задовольняючи заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням обставин справи дійшов висновку про можливість встановлення факту, що транспортні засоби відповідно до переліку зазначеному у заяві, є безхазяйними та визнав за заявником право на утилізацію цього рухомого майна.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та з врахуванням положення ч.5 ст.367 ЦПК України дана справа переглядається в повному обсязі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 17 грудня 2008 року, якою затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках ( далі - Порядок), забезпечення функціонування спеціальних майданчиків і стоянок ДАІ для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів покладено на Міністерство внутрішніх справ.

Відповідно до п.2 даного Порядку тимчасове затримання ТЗ уповноваженою особою ДАІ проводиться у випадах, передбачених ст.265-2 КУпАП України, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого ТЗ шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо ТЗ створює значні перешкоди дорожньому руху, а також у разі виявлення ТЗ боржника, оголошеного в розшук відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Строк затримання ТЗ обчислюється з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення або огляд та тимчасове затримання ТЗ, а строк зберігання - з моменту доставлення ТЗ на спеціальний майданчик чи стоянку (п.10 Порядку).

Повернення тимчасово затриманого ТЗ, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим звернення його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення ( ч.І п.12).

За транспортування і зберігання ТЗ на спеціальному майданчику чи стоянці ДАІ справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі ( п.13 Порядку).

Як вбачається з доданих до заяви актів, на підставі яких транспортні засоби були доставлені на майданчик тимчасового зберігання, затримання транспортних засобів відбулося в межах кримінальних розслідувань у зв`язку з виявленням на даних автомобілях слідів кульових потраплянь. На час виявлення працівниками поліції даних транспортних засобів водії даних транспортних засобів та їх власники були відсутні (а. с. 21-25).

За положеннями ч. 1, 2 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно зі ст.ст. 293, 294 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

З роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Проте, вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту щодо надання права на утилізацію будь-якого майна, в тому числі, і залишків транспортних засобів. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Суд першої інстанції, встановивши даний факт, фактично вирішив спір між заявником та зацікавленою особою - ГУНП в Одеській області, працівники якої під час виконання службових обов`язків в порядку КПК України доставили дані транспортні засоби для зберігання на час проведення досудового розслідування в порядку кримінального законодавства України, а також і власниками рухомого майна по відшкодуванню підприємству коштів за зберігання та транспортування транспортних засобів, при цьому вирішивши питання про права та обов`язки ГУНП в Одеській області та позбавивши власників транспортних засобів власності на належне їм майно.

Порядок зберігання, знищення речових доказів у кримінальному проваджені передбачено ст.100 КПК України.

Також Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19 листопада 2012 року затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Отже, на зберіганні у заявника знаходився транспортний засіб, який був речовим доказом по кримінальний справі і повинен був зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. Прийнявши рішення про визнання даних транспортних засобів безхазяйним майном, надавши право на їх утилізацію, не погодивши дане питання зі слідчим, заявник позбавив органи досудового слідства можливості належним чином розслідувати кримінальну справу, провести всі необхідні слідчі дії та своєчасно направити справу до суду, а власника - належного йому майна.

Зважаючи на викладене, зі змісту заяви вбачається, що заявлені заявником вимоги не можуть бути вирішені шляхом встановлення факту у порядку, передбаченому ст. 315 ЦПК України і вказують на наявність спору про право, який належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Оскільки, суд першої інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, не взяв до уваги, що встановлення даного факту не передбачено діючим законодавством, даним рішенням здійснено неправомірне втручання в досудове розслідування, яке проводиться в порядку кримінального судочинства, порушуються права власників ТЗ, які не залучалися до участі в справі, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що при розгляді даної справи в порядку окремого провадження виник спір щодо транспортних засобів, які зберігаються на час розслідування кримінального провадження та мають силу речових доказів - з ГУНП в Одеській області який повинен вирішуватися з урахуванням вимог предметної юрисдикції, а також з власниками транспортних засобів - щодо їх права власності на тимчасово затримані транспортні засоби і щодо можливого відшкодування витрат за їх зберігання.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

В силу ст.141 ЦПК України з заявника на користь ГУНП в Одеській області слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 440 грн. 75 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.4, 315 ч. 4 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року - скасувати.

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління Національної поліції в Одеській області про встановлення юридичного факту та визнання права на утилізацію - залишити без розгляду.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Головне управління Національної поліції в Одеській області 1 440 гривень 75 копійок судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 23 червня 2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк