Провадження № 2/639/897/21 Справа № 639/508/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлявцевої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/508/21.

позивач: Харківська міська рада (адреса місцезнаходження: м-н. Конституції, 7, м. Харків)

відповідачі: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ),

третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна (адреса місцезнаходження: вул. Бакуліна, 4-а, м. Харків)

про визнання правочинів недійсними, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав,-

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_5 ,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_6

представника відповідачів ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, в якому просить скасувати державну реєстрацію прав власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 19954900); визнати недійсним договір дарування від 01.06.2017 № 1374, укладений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 щодо дарування 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію прав власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 20716540); визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2018 № 1-183, та від 22.03.2018 № 1-181; скасувати держану реєстрацію права спільної часткової власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 25365744); скасувати державну реєстрацію права спільної часткової власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 25365743); визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.07.2018 № 2449 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № НОМЕР_1 , запис про право власності № 27143182).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на розгляді Департаменту територіального контролю Харківської міської ради перебувала заява ОСОБА_1 про обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 . При перевірці наданих ОСОБА_1 документів було встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 115,2 кв.м, житловою 78,4 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: душ літ. "В", вбиральня літ. "Г", сарай літ. "Д", альтанка літ. "Е", навіс літ. "Ж", огорожа № 1-4, труб.колодязь № 5 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2018; № 2449. В рамках розгляду вищезазначеної заяви, Департаментом було ознайомлено з матеріалами інвентаризаційної справи КП «Харківське міське БТІ» на житлвий будинок по АДРЕСА_1 . Згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП "ХМБТІ" станом на 1992 рік до складу будівель і споруд входили: літ. "А-1" - житловий будинок загальною площею 37,9 кв.м, літ. "Б" - гараж загальною площею 26,3 кв.м, літ. "В" - душ загальною площею 7,5 кв.м, літ. "Г" - вбиральня загальною площею 1,2 кв. м, № 1, 2 - огорожа. Відповідно до інвентаризаційної справи КП "ХМБТІ" 04.06.1992 за реєстровим № 58688 зареєстровано право власності на житловий будинок літ. "А-1" (станом на 31.12.2012) за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1992 виданого Районним житловим експлуатаційним об`єднання Жовтневого району Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів.

07.04.2017 рішенням приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г.І. від 12.04.2017 р. № 34759015 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок літ. "А"-2 з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,2 кв.м, житловою площею 78,4 кв.м за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1992 виданого Районним житловим експлуатаційним об`єднанням Жовтневого району Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів.

Після реєстрації права власності на самовільно реконструйовану житлову будівлю літ. "А-2" за ОСОБА_8 , останнім на підставі договору дарування від 01.06.2017 № 1374 відчужено 1/2 частину спірного будинку на користь обдарованого ОСОБА_2 .

22.03.2018 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-183 за яким він отримав у власність 1/4 житлового будинку літ. "А-2" з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_3 , відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного нотаріуса П`ятої харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Абеленцевої Г.В. від 22.03.2018 № 40249551.

22.03.2018 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-181 за яким вона отримала у власність 1/4 житлового будинку літ. "А-2" з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_3 , відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових п на нерухоме майно рішенням державного нотаріуса П`ятої харківської держав нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Абеленцевої і від 22.03.2018 № 40249551.

Після реєстрації за спадкоємцями ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), права власності на 1/4 за кожним на самовільно реконструйовану житлову будівлю літ. "А-2", останніми, в тому числі діючи в інтересах ОСОБА_2 було відчужено спірну житлову будівлю з надвірними спорудами в цілому на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2018 №2449.

Таким чином, ОСОБА_8 не мав права відчужувати спірну будівлю на користь ОСОБА_2 , оскільки не набув на неї законних прав з дотриманням визначених законодавством процедур будівництва та прийняття об`єкту до експлуатації. В подальшому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від себе особисто та в інтересах ОСОБА_2 не мали права відчужувати спірну будівлю на користь ОСОБА_1 оскільки не набули на неї законних прав. Враховуючи те, що спірний об`єкт реконструйовано за відсутності будь-яких дозвільних документів (самочинно), то подальше його відчуження суперечить діючому законодавству. З огляду на вищевикладене, Харківська міська рада вважає, що договір дарування від 01.06.2017 № 1374 та договір купівлі-продажу від 21.07.2018 № 2449 укладені всупереч вимог законодавства, їх предметом є неіснуюче право та як наслідок такі договори є недійсними і не породжують прав власності у обдарованої особи або покупця за цими договорами.

29.03.2021 року представником ОСОБА_4 , ОСОБА_2 адвокатом Шевченко Дар`єю Станіславівною подано до суду відзив на позовну заяву в якому представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 просить відмовити в позові в повному обсязі.

В обґрунтування свого відзиву представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зазначає, що будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 було закінчено до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію підлягають індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 09 квітня 2015 року. Позивачем не надано ніяких допустимих доказів, щоб спростовували здійснення побудови після 05.08.1992 року. Також представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зазначає, що належним позивачем у справі має бути Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту Територіадльного контролю Харківської міської ради , оскільки позов подано в захист публічного інтересу з підстав порушення правил містобудівної діяльності, а не Харківська міська рада. Окрім того представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зазначає, що будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 не було самочинним відповідно до "Решения исполнительного комитета Октябрьского районного совета народных депутатов от 07.08.90 г. № 126-34" виконавчий комітет Жовтневої районної ради депутатів вирішив дозволити громадянину ОСОБА_8 побудувати житловий будинок площею не більше 80 м2 у відповідності із санітарними та протипожежними нормами на підставі проектної документації на земельній ділянці АДРЕСА_4 . Окрім того в своєму відзиві на позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , вказує на те, що на укладання договору дарування виконавчий комітет Харквської міської ради прийняв рішення про надання дозволу від 24.05.2017 року за номером 308, таким чином про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 та укладання договору дарування Харківська міська рада достовірно була повідомлена ще 24.05.2017 року, з цієї дати до подання позову до суду сплило більше трьох років.

12.04.2021 року представником позивача Харківської міської ради Федорченко Р.В. подано до суду відповідь на відзив в якому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї відповіді на відзив представник позивача зазначає, що ОСОБА_8 не міг набути права власності на спірний об`єкт за вимогами ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 43 Порядку № 1127 в силу відсутності у нього речових прав на земельну ділянку під таким об`єктом. обов`язковою умовою для реєстрації права власності на житловий будинок, збудований до 05.08.1992 року є наявність зареєстрованого за особою, яка подає відповідні документи, речового права (власності чи користування) на земельну ділянку на якій розташована відповідна будівля. Також представник позивача зазначає, що ОСОБА_8 в порушення вимог п. 42, п. 43 Порядку № 1127 не надано державному реєстратору документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або документа, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом.

15.04.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Лучко Д.В. подано до суду відзив на позовну заяву в якому представник відповідача ОСОБА_1 просить позовну заяву залишити без задоволення у повному об`ємі.

В обґрунтування свого відзиву на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 зазначає, що позивач у тексті поданої позовної заяви належним чином не обґрунтував, яке суб`єктивне цивільне право Харківської міської ради є у даному випадку порушеним. Також у позовній заяві та додатках до неї відсутні докази, які підтверджують точний час здійснення самочинного будівництва про які стверджує сторона позивача. Також представник відповідача ОСОБА_1 зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі -продажу від 21.07.2018 року № 2449 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 по своїй суті є посяганням позивача на право на житло ОСОБА_1

23.04.2021 року представником позивача Харківської міської ради Федорченко Р.В. подано до суду відповідь на відзив в якому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється, зокрема органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. Виконавчий орган міської ради Інспекція - є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на території міста Харкова (щодо об`єктів з класами наслідків СС1 та СС2). Одночасно з цим представник позивача вказую, що будівництво на території м. Харкова в обхід встановленій процедурі, за якої об`єкт будівництва перед реєстрацією речових прав на нього має бути прийнятий до експлуатації виконавчим органом міської ради, прямо порушує інтереси міської ради. Також, щодо тверджень про непорушність права приватної власності, представник позивача зазначає, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лучко Д.В. проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Шевченко Д.С. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки, причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії "решения от 07.08.90 № 126-34 о разрешении на строительство индивидуального жилого дома по АДРЕСА_1 " ОСОБА_8 було дозволено збудувати будинок житловою площею не більше 80 м2 у відповідності до санітарних та протипожежних норм на підставі проектної документації на земельній ділянці 600,0 м2 по АДРЕСА_1 .

Згідно з копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19.05.1992 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належав ОСОБА_8 на праві особистої власності.

З копії викопіювання з схематичного плану № 374 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 розташовані житловий будинок загальною площею 37,9 м2 літ. "А-1", гараж загальною площею 26,3 м2 літ. "Б", душ загальною площею 7,5 м2 літ. "В", вбиральня загальною площею 1,2 м2 літ. "Г", огорожа № 1, 2.

Відповідно до копії технічного паспорта від 04 квітня 2017 року інвентаризаційна справа № 1701 на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 за вказаною адресою розташований житловий будинок літ. "А-2", загальною площею 115, 2 кв.м, житловою площею 78,4 кв.м та надвірні будівлі та споруди: душ літ. "В", альтанка літ. "Е", вбиральня літ. "Г", навіс літ. "Ж", сарай літ. "Д", огорожа № № 1-4, труб. колодязь № 5.

Згідно з копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_8 було зареєстровано 07.04.2017 року право власності на житловий будинок який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, на жилий будинок, серія та номер: б/н, виданий 19.05.1992 року Районним житловим експлуатаційним об`єднанням Жовтневого району Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів.

01.06.2017 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на частину житлового будиноку який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, частини житлового будинку, серія та номер № 1374 виданий 01.06.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Галиною Іванівною.

22.03.2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер № 1-183 виданого 22.03.2018 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано право власності на частину житлового будиноку який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

22.03.2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер № 1-181 виданого 22.03.2018 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано право власності на частину житлового будиноку який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

21.07.2018 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 2449, виданий 21.07.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В.

Відповідно до копії договору дарування від 01.06.2017 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 115, 2 кв.м, житловою площею 78,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2018 року зареєстрованого у реєстрі за № 1-183 ОСОБА_3 отримав свідоцтво на 1/4 частку в житловому будинку з відповідною часткою надвірних будівель.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21.07.2018 року зареєстрованого в реєстрі за № 2449, ОСОБА_4 , що діяла за себе особисто та від імені недієздатного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Відповідно до ч. 1, ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1, ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3, ст. 17 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні`сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Згідно з п.п. 1, п. б), ч. 1, ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва належать делеговані повноваження , зокрема, щодо надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що до органів, які здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю та нагляду, віднесені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать в тому числі виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради відповідно до зазначеного вище закону та Положення про Інспекцію, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 №7/15 приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків).

Прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва здійснюється уповноваженими органами у порядку встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

Відповідно до норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію, що кореспондується із положеннями ст. 331 ЦК України.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

В свою чергу індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Як вбачається з копій технічних паспортів на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , рік його побудови та побудови спірних надвірних будівель зазначено 1992.

Таким чином, прийняття в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 не передбачено діючим законодавством.

Позивачем не надано жодних доказів, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , було збудовано після 5 серпня 1992 року, представник позивача не звертався з клопотаннями до суду про витребування необхідних доказів або проведення експертиз.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

В даному випадку колишній власник житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 у встановленому законом порядку звернулася із заявою до державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності без проходження відповідної процедури прийняття в експлуатацію такого об`єкту нерухомого майна.

Стосовно доводу Харківської міської ради про порушення ОСОБА_8 встановленого порядку присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , який по суті даної справи є єдиною підставою для скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсними правочинів, суд зазначає про наступне.

Позивачем не надано жодних доказів щодо відсутності в реєстраційній справі на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 необхідних документів для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_8 , не звертався позивач і з клопотанням до суду про витребування таких доказів.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування державної реєстрації прав власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 19954900).

Відповідно достатті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, слід зазначити, щостаття 215 цього Кодексутакож розмежовує недійсні правочини на нікчемніякщо їх недійсність прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, та оспорюваніякщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але які у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом, можуть бути судом визнані недійсними. Кожен з видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Згідно з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Пунктом 8 Постанови ПВС України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Так, стаття 228 ЦК України визначає, що нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочинами, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальніоснови держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину застаттею 228 ЦК Українимає враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Зі змісту роз`яснень вбачається, що звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією ВСУ від 02.03.2016 року у справі №6-308цс16.

З огляду на відсутність підстав для скасування державної реєстрації прав власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 19954900) суд приходить до висновку про відсутність підстав і для визнання недійсним договіру дарування від 01.06.2017 № 1374, укладений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 щодо дарування 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 ; скасування державної реєстрації прав власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 20716540); визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2018 № 1-183, та від 22.03.2018 № 1-181; скасування держаної реєстрації права спільної часткової власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 25365744); скасування державної реєстрацію права спільної часткової власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 25365743); визнання недійсним договіру купівлі-продажу від 21.07.2018 № 2449 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний № 101, запис про право власності № 27143182), оскільки вони є похідними від основних вимог про скасування державної реєстрації прав власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № 101, запис про право власності № 19954900).

Окрім того, щодо позовних вимог про визнання недійсним договіру купівлі-продажу від 21.07.2018 № 2449 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний № 101, запис про право власності № 27143182) суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Таким чином позовні вимоги про визнання недійсним договіру купівлі-продажу від 21.07.2018 № 2449 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний № 101, запис про право власності № 27143182) задоволенню не підлягають оскільки ОСОБА_1 є добросовісним набувачем.

Щодо вимоги представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Шевченко Д.С. про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Така ж позиція знайшла своє відображення у наступних постановах ВП ВС: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/.

Враховуючи, що позовні вимоги судом не визнано обґрунтованими та доведеними позовна давність застосуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Враховуючи викладене, позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про визнання правочинів недійсними, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, то представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Шевченко Д.С. у судовому засіданні зробили заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 15.06.2021 року об 11-00 та встановити представнику відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокату Шевченко Д.С. строк для надання таких доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 10, 12, 13, 76-82, 128, 131, 141, 142, 247, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 202, 203, 204, 215, 216, 228, ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про визнання правочинів недійсними, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав - відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 15 червня 2021 року об 11-00 в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова. Встановити представнику відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокату Шевченко Д.С. строк до 07.06.2021 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Жовтневий районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Харківська міська рада (адреса місцезнаходження: м-н. Конституції, 7, м. Харків, код 04059243).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_5 ).

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського окружного нотаріального округу Малахова Галина Іванівна (адреса місцезнаходження: вул. Бакуліна, 4-а, м. Харків).

Повний текст рішення складено 10.06.2021 року.

Суддя В. В. Марченко