КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________
Справа №2-291/11
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2280/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Сакалошу Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дьоміна Дениса Сергійовича на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року (суддя Шинкарь А.О.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у листопаді 2010р. ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 066-2008-1670 від 27 травня 2008р. в розмірі 79 229,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 626 654грн 88коп.; звернення стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:060:0007, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія КВ № 063878, виданого Рожнівською сільською радою 11 серпня 2004 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 21, шляхом надання ПАТ «Універсал Банк» права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, визначеною відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк», залишок заборгованості стягнути в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження»; та стягнення з відповідачів судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 066-2008-1670, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 70 000 доларів США строком до 10 травня 2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом.

Позивач стверджував, що банк виконав умови договору, надавши грошові кошти шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, однак останній не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 27 вересня 2010 року виникла

заборгованість у розмірі 79 229,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 626 654грн 88коп., , яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 69 151,68 доларів США, що еквівалентно 546 948грн 30коп., заборгованості по відсоткам у сумі 10062,30 доларів США, що еквівалентно 79 586грн 76коп. та заборгованості по підвищеним відсоткам у сумі 15,15 доларів США, що еквівалентно 119грн 83коп, на направлену 20 серпня 2010р. вимогу про дострокове повернення кредиту, заборгованість не погашена.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 066-2008-1670-Р від 27 травня 2008р., за п. 1.1. якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. На виконання п. 2.2. договору поруки 20 серпня 2010р. поручителю направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, яка залишилася без реагування.

Також позивач посилався на те, що у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 травня 2008р. з ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, з кадастровим номером :01:060:0007, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на праві власності, тому існують підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки.

Позивач зазначав, що оскільки відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, тому існують підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 066-2008-1670 від 27 травня 2008 року в сумі 626 654грн 88коп та судові витрати в сумі 1 820грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:060:0007, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія КВ № 063878, виданого Рожнівською сільською радою 11 серпня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, за № 21, надавши Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» право її продажу будь-якій особі покупцеві з дотриманням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дьомін Д.С. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 066-2008-1670 від 27 травня 2008р. у сумі 626 654грн 88коп. та судові витрати у сумі 1820грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про судовий

розгляд, так як судові повістки повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання та надсилалися судом на адресу, за якою вона не проживала.

Також представник відповідача зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, оскільки, у порушення п. 5.8 договору поруки банк не направив вимогу про дострокове погашення заборгованості на адресу місця проживання поручителя, тому строк виконання нею зобов`язань не настав.

Крім того, представник відповідача вважає, що порука є припиненою через зміну основного зобов`язання без згоди поручителя, так як розрахунок заборгованості банком здійснено із застосуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 15,34 % річних та нарахування підвищених відсотків у розмірі 40,35% річних, які не були погоджені з поручителем, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності.

Також зазначає, що судом безпідставно не враховані положення ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на момент подачі позовної заяви), оскільки порука припинилася в частині періодичних платежів по кредитному договору, які виникли до 4 травня 2010р. і щодо яких кредитор протягом 6 місяців з дня строку їх не виконання не пред`явив вимоги до поручителя.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Хомич О.О., підтримали апеляційну скаргу, зазначивши, що апеляційна скарга подана в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Також відповідач заперечувала підписання нею додаткової угоди до договору поруки, у зв`язку із чим за клопотанням відповідача апеляційним судом була призначена судова почеркознавча експертиза.

Після поновлення апеляційного провадження відповідач ОСОБА_1 та її представники у судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_1 - адвокат Боримська І.О. на електронну пошту Київського апеляційного суду направила клопотання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.228 т.3), у судове засідання не з`явився, клопотання про його відкладення не подав, тому колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Хомича О.О., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - адвоката Приходько Л.А., яка просила залишити рішення суду без змін, зазначивши, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконане, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 травня2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого єПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 066-2008-1670, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 70 000 доларів США, який зобов`язався повернути до 10 травня 2028 року та сплачувати за користування кредитом 13,45 % річних.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка 40,35% річних.

14 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої сторони погодили викласти текст договору у новій редакції, зокрема визначили базову процентну ставку у розмірі 4% річних, базову підвищену процентну ставку - 12% річних, погодили порядок нарахування процентів за користування кредитом у певні періоди та порядок погашення кредитної заборгованості.

Зокрема, пунктом 1.1.2. додаткової угоди сторони визначили, що у період з 10 квітня 2009 року до 9 квітня 2015 року позичальник зобов`язується сплачувати за

користування кредитом проценти у розмірі:

- за користування кредитним коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 11,34% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором;

- за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 11,34% річних, в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором 27 травня 2008р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 066-2008-1670-Р, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором та додатковою угодою від 27 травня 2008 року.

14 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору поруки № 066-2008-1670-Р, за умовами якої поручитель зобов`язалася відповідати за невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, текст якого викладено у додатковій угоді до кредитного договору від 14 квітня 2009 року.

27 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., предметом якого стала земельна ділянка, площею 0,2500га, кадастровий номер :01:060:0007, за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно наданих позивачем документів 27 травня 2008 року ОСОБА_2 були видані грошові кошти у сумі 70 000 доларів США.

19 серпня 2010 року на адресу позичальника та поручителя банком направлені вимоги про погашення протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованість за кредитним договором, та сплату процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, а у випадку невиконання вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 27 вересня 2010 року вона становить 79 229,13 доларів США та складається із заборгованості за кредитом 69 151,68 доларів США, заборгованості за відсотками 10 062,30 доларів США та заборгованості за підвищеними відсотками 15,15 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконує, має заборгованість, поручитель також не виконує свої зобов`язання, тому наявні підстави для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та звернення стягнення на предмет іпотеки, представник ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду підтвердив, що у зазначеній частині рішення суду відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Перевіривши незаконність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути

позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №2-558/10 (755/18438/16-ц).

Згідно пункту 1.3 договору поруки від 27 травня 2008 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору).

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 1.4. договору поруки).

Пунктом 2.1. договору поруки сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

14 квітня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору поруки № 066-2008-1670-Р від 27 травня 2008 року, відповідно до пункту 1 якої підставою для укладення додаткової угоди є внесені зміни до основного договору, укладеного між кредитором і боржником.

Зокрема, поручитель засвідчила, що їй відомі умови основного договору стосовно базової процентної ставки - 4% річних, базової підвищеної процентної ставки - 12% річних, а також періоди та порядок нарахування відсотків.

Під час апеляційного розгляду відповідач ОСОБА_1 стверджувала, що вона не підписувала додаткову угоду, у зв`язку із чим за клопотанням представника відповідача апеляційним судом була призначена судова почеркознавча експертиза підпису поручителя на додатковій угоді від 14 квітня 2009 року.

Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 28 квітня 2021 року, підписи у графах «поручитель» у додатковій угоді від 14 квітня 2009 року по договору поруки № 066-2008-1670Р від 27 травня 2008 року виконані ОСОБА_1 (с.с.213-216 т.3).

Заперечення проти висновку експертів відповідачем ОСОБА_1 заявлено не було, а відтак відсутні правові підстави для висновку, що зміни до кредитного договору були внесені без згоди поручителя, чим була збільшена відповідальність поручителя без її згоди.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги, що порука ОСОБА_1 за кредитним договором № 066-2008-1670 від 27 травня 2008 року припинилася відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України є безпідставними.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що строк виконання зобов`язання поручителем не настав, так як банк не дотримався положень п. 5.8. договору поруки і не направив ОСОБА_1 за місцем її проживання вимогу про дострокове повернення кредиту, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Пунктом 5.8. договору поруки від 27 травня 2008 року сторони визначили порядок листування між ними, у тому числі і шляхом направлення відповідних рекомендованих листів за адресою листування, зазначеною поручителем у п. 6.2. договору.

Згідно п. 2.2. договору поруки від 27 травня 2008 року у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й день робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове повернення кредиту була направлена банком на адресу ОСОБА_1 , за якою вона не була зареєстрована та не проживала (с.с.35 т.1).

Разом з цим, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року, справа № 6-125цс14, пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Отже, пред`явивши позовну заяву до поручителя ОСОБА_1 , у неї настав обов`язок повернути кредитну заборгованість.

З приводу доводів апеляційної скарги про припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, редакція якої діяла на час ухвалення рішення суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних

щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 408/8040/12.

Пунктом 5.2.5. кредитного договору, у редакції додаткової угоди від 14 квітня 2009 року, сторони погодили, що у випадку прострочення виконання зобов`язань та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати направлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважається термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Позивачем вимога від 19 серпня 2010 року на адресу позичальника ОСОБА_2 була направлена 20 серпня 2010 року, що підтверджується копією квитанції «Укрпошта» (с.с.36-37 т.1), а тому вказаними діями банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 10 травня 2028 року на 21 вересня 2010 року.

Даний позов був направлений до суду 2 листопада 2010 року, а тому відсутні правові підстави для висновку про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить доводів неправильності розрахунку заборгованості, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи судом, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місяця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина четверта статті 74 ЦПК України у зазначеній редакції).

Згідно з частиною першою статті 224 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина четверта стаття 169 ЦПК України у вказаній редакції).

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення процесуальний закон передбачав, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки направлялися судом першої інстанції на зареєстровану адресу місця проживання ОСОБА_1 , однак поверталися до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінчення терміну зберігання».

Приписи ЦПК України на момент ухвалення заочного рішення не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, тому суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для ухвалення заочного рішення у даній справі.

Разом з цим, частина 3 статті 309 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, передбачала, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом була прийнята апеляційна скарга ОСОБА_1 та їй була надана можливість довести свої заперечення проти позовних вимог та надати

апеляційному суду докази у підтвердження своїх тверджень.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не встановила неправильне застосування судом першої інстанції норми матеріального права, доводи відповідача ОСОБА_1 про припинення поруки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, також апеляційним судом не встановлено, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування заочного рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, пред`явленого до ОСОБА_1 , апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дьоміна Дениса Сергійовича залишити без задоволення, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк