ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/321/21 Номер провадження 22-ц/814/1566/21Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю представника позивача адвоката Сенкевича В.І., представника відповідача- адвоката Кузьмич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року, постановлене суддею Зуб Т.О. (повний текст складено 28 квітня 2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

02.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Сенча» про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0003, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, зобов`язавши відповідача повернути йому вказану земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після укладення з відповідачем договору оренди землі від 25.12.2009 на строк 5 років, який зареєстрований у Лохвицькому відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК» 06.09.2010, сторони уклали додаткову угоду №1 від 05.11.2012 про внесення змін і доповнень до зазначеного договору оренди землі, яка не була зареєстрована у передбаченому законом порядку, тоді як згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно строк дії речового права оренди його земельної ділянки зареєстровано до 05.09.2025.

Посилаючись на внесені Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації оренди землі, вважає, що відповідач після 01.01.2013 не міг зареєструвати спірний правочин, а отже державна реєстрація 28.09.2015 іншого речового права - права оренди землі на підставі вказаної додаткової угоди не є правомірною заміною державної реєстрації договору оренди землі.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку ним 30.01.2021 направлено ТОВ «Сенча» заяву про підтвердження правових підстав користування його земельною ділянкою або направити додаткову угоду про розірвання договору оренди землі, однак відповідач жодної відповіді не надав, у зв`язку з чим він подав в суд зазначений позов.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що умови договору оренди землі були узгоджені сторонами, в тому числі п.35 договору погоджено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків. Заявляючи вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом її повернення, позивач не оспорює як договір оренди землі, так і додаткову угоду. Вказана позивачем підстава для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не може вважатися достатньою правовою підставою в розумінні ст.792 ЦК України, оскільки сторони, укладаючи договір оренди землі від 29.12.2009 та додаткову угоду №1 від 05.11.2012, досягли згоди щодо усіх істотних умов та настало негайне його виконання, позивач передав відповідачу земельну ділянку та отримував орендну плату, а отже не був значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору. Позивач не довів, що відповідач незаконно заволодів спірною земельною ділянкою, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15ц, доводить, що, оскільки державна реєстрація Додаткової угоди №1 від 05.11.2012 до договору оренди землі від 25.12.2009 не здійснена, вона не набрала чинності, і відповідно відповідач не отримав прав орендаря за спірним договором оренди землі після припинення строку дії первісного договору.

Зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, а тому в даному випадку ефективним способом захисту свого порушеного права як власника земельної ділянки є усунення перешкод в користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

Посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2015 у справі №653/1096/16-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, вважає, що негаторний позов можна заявити упродовж усього часу тривання порушеного прав законного володільця, а оскільки додаткова угода від 05.11.2012 до договору оренди землі від 25.12.2009 не має державної реєстрації, відповідач користується земельною ділянкою без правових підстав.

Зазначає, що проведення 28.09.2015 державної реєстрації речового права на підставі Додаткової угоди №1 від 05.11.2012 до договору оренди землі від 25.12.2009 не може підмінити державну реєстрацію самого правочину, а тому не може впливати на момент набрання чинності правочину, укладеного до 01.01.2013. Оскільки відповідач не здійснив державну реєстрацію Додаткової угоди від 05.11.2012 до договору оренди землі від 26.12.2009, а тому цей правочин між позивачем та відповідачем чинності не набрав і відповідач не набув за цим правочином право користування земельною ділянкою.

14.06.2021 до апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Сенча» на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи апеляційної скарги та просило залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

У суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Сенкевич В.І. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Сенча» - адвокат Кузьмич Н.О. проти апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №163631 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :00:007:0003 площею 2,95 га, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва./а.с.8,13/

25.12.2009 між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Сенча» (орендар) укладено договір оренди землі щодо вказаної земельної ділянки строком на п`ять років (пункт 8 договору). Договір зареєстрований у Сенчанській сільській раді, Лохвицькому відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.09.2010 за №48./а.с.10-11/

05.11.2012 сторони уклали Додаткову угоду №1 про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 25.12.2009, якою були внесені зміни до п.8 вказаного Договору, продовжено строк дії договору оренди на 10 років, тобто термін дії договору оренди до 05 вересня 2025 року./а.с.12,46/

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 28.09.2015 здійснена реєстрація права ТОВ «Сенча» на оренду земельної ділянки кадастровий номер :00:007:0003 площею 2,95 га, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що належить на праві власності орендодавцю ОСОБА_1 , строк дії: до 05.09.2025, підстава державної реєстрації: договір оренди землі від 25.12.2009; додаткова угода від 05.11.2012./а.с.14/

Відмовляючи у задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для усунення перешкод в користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом її повернення відповідачем. Районний суд встановив, що сторони, укладаючи договір оренди та додаткову угоду до договору оренди землі, досягли згоди щодо всіх істотних умов, земельну ділянку передано орендарю негайно після його підписання, орендодавець отримував орендну плату за весь період, починаючи з дня підписання договору. Позивач договір оренди землі та додаткову угоду не оспорює, вимог щодо їх розірвання не заявляв, не зазначив, яким чином відсутність державної реєстрації порушує його права, та не довів, що відповідач незаконно заволодів спірною земельною ділянкою.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки фактичних обставин на власну користь, хибного тлумачення норм права та правових висновків Верховного Суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону (в редакції, чинній на час укладення договору оренди від 25.12.2009) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Із 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

Як убачається зі змісту договору оренди землі від 25.12.2009 строк дії договору п`ять років. Відповідно до п.40 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація вказаного договору здійснена 06.09.2010, а отже договір набув чинності, а відповідач набув прав орендаря.

Додатковою угодою №1 від 05 листопада 2012 року внесено зміни та доповнення до вказаного договору оренди, а саме, орендодавець та орендар прийшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди на десять років та у зв`язку з цим п.8 договору виклали в наступній редакції: строк дії договору оренди продовжено на 10 років, тобто термін дії договору оренди до 05 вересня 2025 року. Пунктом 3 визначено, що дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації і є невід`ємною частиною договору оренди землі.

Оскільки вказаною додатковою угодою не визначений строк здійснення її державної реєстрації, а з 01.01.2013 законодавство, що регулює відносини оренди землі, не передбачає обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, відповідач не міг зареєструвати спірну додаткову угоду після 01.01.2013 та відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 28.09.2015 здійснив державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, строк якого продовжено додатковою угодою до 05.09.2025./а.с.11-12/

Отже, право відповідача на оренду земельної ділянки позивача виникло на підставі договору оренди землі від 25.12.2009, який зареєстрований 06.09.2010, а додатковою угодою від 05.11.2012 продовжений строк оренди, що визначався чинним основним договором.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що у відповідача відсутнє право оренди землі після припинення строку дії первісного договору оренди землі, оскільки додаткова угода, якою продовжено строк дії основного договору, не пройшла державну реєстрацію, а проведення 28.09.2015 державної реєстрації речового права на підставі Додаткової угоди №1 від 05.11.2012 до договору оренди землі від 25.12.2009 не може підмінити державну реєстрацію самого правочину.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц, оскільки обставини, встановлені у вказаній справі, не є подібними до обставин справи, яка є предметом апеляційного перегляду. Зокрема, у справі №696/1693/15-ц основний договір оренди землі не був зареєстрований, хоча договором визначений місячний строк для реєстрації, а отже не набув чинності, у зв`язку з чим не могла набрати чинності і додаткова угода. Тоді як у даній справі договір оренди землі пройшов державну реєстрацію, а додаткова угода не пройшла державну реєстрацію внаслідок змін законодавства, які виключили таку можливість, та відповідно до умов додаткової угоди, як невід`ємної частини договору оренди землі, відбулася державна реєстрація речового права на нерухоме майно.

Чинність договірних відносин позивачем не спростована, а тому колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав та його право як власника земельної ділянки підлягає усуненню шляхом вимоги про повернення такої ділянки.

Не заперечуючи наведені в апеляційній скарзі доводи з посиланням на відповідні постанови Великої Палати Верховного Суду щодо можливості заявити негаторний позов упродовж усього часу тривання порушеного прав законного володільця, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними. Позивачем не доведено, що відповідач користується його земельною ділянкою без правових підстав та порушує його право законного володільця. Натомість судом встановлено, що ТОВ «Сенча» зареєстрував речове право (право оренди) на земельну ділянку позивача у відповідності до чинного законодавства на підставі чинного договору оренди землі та додаткової угоди до цього договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Кузьмич Н.О. заявила про стягнення із позивача витрат на правову допомогу в розмірі 24 500,00 грн. за участь в суді першої та апеляційної інстанцій.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої наведеної норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Як убачається із матеріалів справи, при вирішенні заявленого спору по суті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, включно із правничими витратами відповідача в розмірі 12 500,00 грн., суд першої інстанції залишив за сторонами. Відповідач рішення в частині розподілу судових витрат не оскаржував, що виключає підстави їх стягнення в суді апеляційної інстанції.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідач додав попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката Кузьмич Н.О. відповідно до договору про надання правничої допомоги №18 від 15.03.2021 та додаткової угоди до договору від 11.06.2021 (представництво інтересів у цивільній справі №538/321/21 у Полтавському апеляційному суді) на суму 12 000,00 грн., до яких включено: зустріч, консультація, узгодження правової позиції 1 000,00 грн.; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 5 000,00 грн.; участь у судових засіданнях (орієнтовно 2-х) 4 000,00 грн.; транспортні, поштові витрати 2 000,00 грн./а.с.157/

Колегія суддів визнає зазначений розрахунок недостатньо обгрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Враховуючи фактичні обставини справи, сталу позицію товариства щодо заперечення вимог позову та її обґрунтування, участь адвоката в одному судовому засідання, колегія суддів, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає наявними підстави для стягнення з позивача на користь товариства 2 000,00 грн. у відшкодування судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» 2 000,00 (дві тисячі) грн. у відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.07.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська