Провадження № 2-з/638/296/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року Дзержинського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача представника позивача відповідача представника відповідача- ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року ОСОБА_3 подано до суду позов до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей, в якому просив визначити місце проживання доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

Позов обґрунтовано тим, що 17 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано на підставі рішення суду. В шлюбі у сторін народилися доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після фактичного припинення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шлюбних стосунків, доньки залишилися проживати разом з батьком. Проживання доньок з батьком відповідає інтересам дітей, оскільки батько забезпечує їх належним розвитком. Мати дітей негативно впливає на їх стан.

31 травня 2021 року ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_5 передати йому малолітню ОСОБА_8 для проживання за місцем її реєстрації разом з батьком.

Заяву мотивовано тим, що 26 травня 2021 року ОСОБА_5 забрала молодшу дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без погодження з батьком зі школи та за місцем проживання не повернула. ОСОБА_5 доньку до дому батьку не повертає, перешкоджає спілкуванню та побаченням батька з дитиною, чим порушує психологічний зв`язок між ними. Проживання доньки з матір`ю не відповідає інтересам дитини, негативно впливає на її стан та не забезпечує їй належного розвитку та виховання. Батькові дитини не відомо де саме, в яких умовах та з ким проживає дитини. Забезпечення позову сприятиме унеможливленню порушення прав та інтересів дитини та батька до вирішення справи по суті.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримали, просили суд її задовольнити. Зазначили, що відповідач перешкоджає побаченням та спілкуванню з донькою, незаконно утримує її у себе. Проживання дитини з матір`ю негативно впливає на емоційний зв`язок з батьком та другою дитиною, у зв`язку з чим втрачається контакт. Забезпечення позову шляхом відібрання дитини у матері та передачі батькові на час розгляду справи судом відповідатиме законним інтересам батька та дитини та усуне загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позову та визначення місце проживання доньки з батьком.

ОСОБА_5 та її представник проти задоволення заяви про забезпечення позву заперечували. Відповідач зазначила, що доводи позивача не відвідають фактичним обставина у справі, вона не перешкоджає у спілкуванні батька з дитиною.

Дослідивши викладені в заяві доводи та пояснення, надані сторонами та їх представниками в судовому засіданні, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову малолітня ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 .

30 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просив визначити місце проживання доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивач посилався на необхідність забезпечення контакту малолітньої доньки ОСОБА_8 з батьком та з рідною сестрою ОСОБА_7 на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову як відібрання дитини від матері, не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову, із урахуванням принципу диспозитивності, не доведено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом відібрання малолітньої дитини від матері і передачі батькові на час розгляду справи судом за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з батьком та фактично є вирішенням окремого спору.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у спосіб, обраний ним у заяві, зокрема, шляхом відібрання дитини у матері.

Доводи ОСОБА_3 про наявність перешкод у спілкуванні з дитиною та необхідність у зв`язку із цим вжити заходи забезпечення позову шляхом відібрання дитини, не є правовою підставою для вжиття заходів забезпечення позову обраним позивачем способом та не свідчать про доведеність існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 727/3856/18.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

З правового аналізу даної норми вбачається, що вимога про відібрання дитини у одного з батьків має розглядатися з порядку позовного провадження, а не в порядку забезпечення позову.

Крім того, на час розгляду та вирішення заяви про забезпечення позову судом не встановлені будь-які обставини, що свідчать про те, що залишення дитини разом з матір`ю є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Поволяєва