Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9443/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 16 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Лісової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/9443/17 за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Сингаївського О.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила відстрочити виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.10.2019. В обґрунтування заяви зазначила, що її сім`я знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а чоловік має мінливий дохід. Також посилалася на карантинні обмеження, пов`язані з розповсюдженням інфекції Covid 19, тому просила відстрочити виконання рішення до стабілізації ситуації з пандемією до 30 червня 2021 року.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 лютого 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити її заяву про відстрочення виконання рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в зв`язку з карантинними обмеженнями багато людей втратили роботу, її сім`я перебуває у важкому фінансовому становищі, чоловік має непостійні доходи. Вказує, що паркан, який зараз знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , має довжину 3 метри. Для того, щоб його поставити на земельній ділянці, зазначеній в рішенні суду, необхідно спорудити паркан довжиною 23 метри, а наразі коштів для його спорудження її родина не має. Також зазначила, що ОСОБА_2 та її чоловік тримають собак породи алабай, які голосно гавкають та лякають її дитину.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено виняткових випадків у розумінні ст.435 ЦПК України, які можуть стати підставою для розстрочення виконання рішення суду, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин на які посилається заявник.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.10.2018 позов ОСОБА_2 задоволено, усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку ОСОБА_2 та перенести огорожу на початкову межу, що розділяє їх земельні ділянки згідно угоди від 02.06.2015. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 10 879,62 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.10.2018 в частині вимог про відшкодування збитків та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у позові. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Корольовського відділу ДВС у місті Житомирі від 22 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання згаданого рішення суду.

Звертаючись до суду з заявою про надання відстрочки виконання рішення суду, ОСОБА_1 посилалася на скрутне матеріальне становище, що ускладнює виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України).

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Як вбачається з роз`яснень, які викладені у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання» суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Виходячи із вимог ст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували виняткові випадки, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Посилання заявника на скрутне матеріальне становище не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, до того ж вказана обставина не доведена належними доказами.

Доводи в апеляційній скарзі про відстрочення виконання рішення суду до стабілізації ситуації з розповсюдження інфекції Covid 19 - до 30 червня 2021 року не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки скасування певних карантинних обмежень не може бути підставою для автоматичного покращення матеріального стану заявника та гарантованою підставою для миттєвого працевлаштування чоловіка заявника, про що наголошувалось в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_4 адвокатом Макарською К.О.

Натомість представник ОСОБА_2 адвокат Чайковська Р.А. в апеляційному суді категорично заперечувала факт скрутного матеріального становища заявника, стверджуючи, що остання нехтує вимоги державного виконавця, свідомо ухиляючись від виконання рішення суду, облаштовуючи спірну земельну ділянку для своїх потреб.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви, обґрунтовано вказав на те, що спір виник з вини відповідача (заявника ОСОБА_1 ), яка своїми діями з встановлення спірного паркану створила перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані в заяві про відстрочку виконання рішення суду обставини, у розумінні статті 435 ЦПК України, не можуть бути віднесені до виняткових і таких, що істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду та дають підстави для відстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви, на які ОСОБА_1 вказувала у суді першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 23 лютого 2021 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Головуючий Судді