Справа № 2-1316/175/11 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3715/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ПАТ «ПУМБ» - Билень І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

В обгрунтування заяви покликається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2013 року стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 562810,79 доларів США та 1002218,32 грн. Стягнуто солідарно з з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати в розмірі 173,83 доларів США та 432,80 грн. Стверджує, що 21 травня 2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 , який двічі перебував на примусовому виконанні в був повернутий стягувачу 21 жовтня 2016 року у зв`язку з ненаданням підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим, який в подальшому стягувач повернув суду разом із заявою про видачу нового виконавчого листа. Зазначає, що 20 серпня 2020 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано новий виконавчий лист щодо ОСОБА_1 , який пред`явлено до виконання у зв`язку з чим приватний виконавець Пиць А.А. відкрив виконавче провадження 24 вересня 2020 року. Вказує, що цивільно-процесуальним законом не передбачено порядку видачі ще одного виконавчого листа за одним і тим самим судовим рішенням і, водночас суд не наділений повноваженнями приймати від стягувача оригінал іншого виконавчого листа, виданого раніше, за тим самим судовим рішенням щодо того самого боржника, відтак, на його думку, такий виданий помилково. Вважає, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки з моменту повернення виконавчого листа, а саме з 21 жовтня 2016 року, не існувало жодних перешкод для повторного пред`явлення його до виконання, однак стягувач своїм правом не скористався. Звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 липня 2015 року встановлено, що внаслідок реалізації майна банкрута, ТзОВ «Гланс», отримані кошти розподілені на погашення кредиторських вимог, в тому числі і вимог ПАТ «ПУМБ» на суму 2 749 680,00 грн., вимоги ПАТ «ПУМБ» визнано погашеними, а ТзОВ «Гланс» ліквідовано. Наголошує, що його обов`язок як поручителя припинився у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

З наведених підстав просить:

-визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 20 серпня 2020 року у справі № 2-1316/175/11 щодо боржника ОСОБА_1 ;

-визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 21 травня 2013 року у справі № 2-1316/175/11 щодо боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що єдиною підставою для видачі нового виконавчого листа замість раніше виданого виконавчого листа є видача його дублікату, однак виконавчий лист, виданий 20 серпня 2020 року не є дублікатом, а норми цивільно-процесуального законодавства не передбачають видачу нового виконавчого листа замість виданого раніше. Зазначає, що не відповідає дійсності інформація щодо дати набрання судовим рішенням законної сили, зазначена у виконавчому листі, виданим Пустомитівським районним судом Львівської області 20 серпня 2020 року, оскільки у виконавчому листі зазначено, що рішення набрало законної сили 07.10.2019 року, однак це не відповідає дійсності, так як з виконавчого листа від 21 травня 2013 року вбачається, що рішення суду набрало законної сили 11.02.2013 року. Вказує, що цивільно-процесуальним законом не передбачено порядку видачі ще одного виконавчого листа за одним і тим самим судовим рішенням і, водночас суд не наділений повноваженнями приймати від стягувача оригінал іншого виконавчого листа, виданого раніше, за тим самим судовим рішенням щодо того самого боржника, відтак, на його думку, такий виданий помилково. Вважає, що його обов`язок як поручителя за зобов`язанням ТзОВ «Гланс» припинився у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, оскільки частково задоволені кредиторські вимоги ПАТ «ПУМБ» за рахунок реалізованого майна ТзОВ «Гланс» на суму 2 749 680,00 грн., а решта кредиторських вимог ПАТ «ПУМБ» визнано погашеними відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 13 липня 2015 року. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «ПУМБ» - Билень І.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість в розмірі 562810,79 доларів США та 1002218 грн. 32 коп., а також судові витрати в розмірі 173,83 доларів США та 432 грн. 80 коп.

21 травня 2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості на підставі вищевказаного рішення суду, який перебував на виконанні в органах ДВС, та 30 грудня 2015 року був повернутий виконавчою службою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

21 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист був повернутий виконавчою службою на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року у зв`язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року, закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року.

11 серпня 2020 року представник ПАТ «Перший міжнародний український банк» Билень І.М. звернулася до суду з заявою, у якій просила видати їй виконавчий лист за рішенням суду від 22 червня 2012 року у зв`язку з постановленням 07 жовтня 2019 року Львівським апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження, а також ухваленням 27 травня 2020 року Верховним Судом постанови про відмову у задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 .. Разом з заявою заявник повернув до суду виконавчий лист, виданий 21 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

20 серпня 2020 року на підставі поданої заяви ПАТ «Перший міжнародний український банк» видано новий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості. У вказаному виконавчому документів строк для пред`явлення такого визначений до 07 жовтня 2022 року, датою набрання рішенням законної сили встановлено 07 жовтня 2019 року.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання таким, що не підлягає примусовому виконанню виконавчий лист, виданий 20 серпня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що такий виданий не помилково, а повторно, замість виконавчого листа, виданого 21 травня 2013 року.

Проте з такими мотивами колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що: «питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України».

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: (1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); (2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; (3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; (4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; (5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; (6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (7) тощо.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від: 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010, 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14.

Однак, законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій статті 432 ЦПК України

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Відповідно до частини другої статті 368 ЦПК України (в редакції чинній на 2013 рік, тобто на день видачі первинного виконавчого листа) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною першою статті 431 ЦПК України (в редакції 2017 року) виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підпунктом 17.1 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на сьогодні, Єдиний державний реєстр виконавчих документів не функціонує.

Встановивши, що виконавчий лист, виданий по даній справі місцевим судом 21 травня 2013 року, не втрачений, вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, щодо відсутності підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 20 серпня 2020 року, який, на думку колегії суддів, у даній справі видано помилково.

Тобто, на виконання одного і того ж самого рішення суду видано два ідентичні виконавчі листи, що прямо суперечить нормам процесуального закону, який запроваджено принцип: одне рішення, один виконавчий документ.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що по справі наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий судом 20 серпня 2020 року.

Щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 21 травня 2013 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині скарги про те, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Встановивши, що право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя, а також врахувавши правовий висновок викладений з цього питання у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступила, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2020 року в частині відмови у визнанні таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 20 серпня 2020 року у справі № 2-1316/175/11 щодо боржника ОСОБА_1 скасувати та ухвалити постанову, якою вимоги заяви в цій частині задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 20 серпня 2020 року у справі № 2-1316/175/11 щодо боржника ОСОБА_1 .

В решті ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.