Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ,в якому зазначає,що 10.09.2019 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі, як попередні власники, добровільно вказане домоволодіння не звільнили, та з реєстрації за вказаною адресою не знялись.

Однак позивач будучи власником зазначеного житлового приміщення не має можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Посилаючись на те що, на теперішній час відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, позивачу.Відповідачі не мають права власності на вказане житлове приміщення, не мають законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою, просить суд усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та виселити їх.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 08.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з*явився, його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомлялися про розгляд справи судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками та судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, які поверталися на адресу суду не врученими. Окрім цього, відповідачі викликались шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

Відзиву на позов відповідачами подано не було.

Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України ,суд за відсутності відзиву відповідача на позов та за відсутності заперечень з боку позивача проти розгляду справи без участі відповідача на підставі наявних доказів,ухвалює заочне рішення,що додатково гарантує відповідачу передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод доступ до правосуддя,в тому числі перегляд заочного рішення судом, що його ухвалив,за заявою відповідача.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі Свідоцтва виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 7786 від 10.09.2019 р. ОСОБА_1 набув у власність житлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 44,81 кв.м.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі залишаються зареєстрованими у вказаному приміщенні, про що свідчить відповідь з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 7786 від 10.09.2019 р. (а.с.5).

Позивач, як власник домоволодіння звернувся до суду за захистом свого права, оскільки відповідачі не маючи законних підстав продовжують реєстрацію у житловому приміщенні, яке з 10.09.2019 року належить ОСОБА_1 .

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Приймаючи рішення про задоволення позову про визнання відповідачів втративши ми право користування спірним житловим приміщенням та виселення відповідачів із спірного будинку ,суд виходить з наступного.

За загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, таке право припиняється з моменту внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРП) за заявою власника.

Набувши право власності ОСОБА_1 отримав всі права передбачені ст. 317 ЦК України, відповідачі в свою чергу таке право втратили.

Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом ( частина перша статті 328 ЦК України),власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном,на свій розсуд(ст.317,319 ЦК України).

Як передбачено ст.321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник має право на реалізацію встановлених конституційних гарантій захисту прав власності у ст.41 Конституції України,що,поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень.

Окрім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин.Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.)

Таким чином, абсолютне право власності на житло не обмежується ані строками,ані територією,втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, що встановлено у даній справі відносно відповідачів.

В зв`язку із набуттям права власності на майно позивачем, немає законних підстав для його позбавлення як власника житла права на користування ним.

Зважаючи на положення ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд.

Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо такі перешкоди не пов`язані з позбавленням права володіння власністю.

З матеріалів справи суд встановив, що відповідачі зареєстровані та проживають у житловому приміщенні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , є приватною власністю позивача, що порушує права позивача як власника.

Суд, при розгляді даної справи враховує те, що співжиття із особами які не є членами сім*ї позивача, не є його власниками, унеможливлюють спільне проживання.

Положення ст.156 ЖК України на них не розповсюджується.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) та постанові № 182/7347/18 від 16.12.2020 р.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Установивши, що ОСОБА_1 , як власник квартири, категорично заперечує проти проживання у ньому відповідачів, які є колишними власниками, обставини, які надавали їм право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися з набуттям права власності ОСОБА_1 .

Оцінюючи виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири за адресою АДРЕСА_2 , на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, Верховний Суд вважає, що припинення права користування відповідачами спірним житлом шляхом їх виселення відповідає такому критерію, оскільки, між сторонами існувала домовленість з приводу реєстрації права власності на вказане житлове приміщення за позивачем, яке фактично вони втратили.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Зважаючи на те, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення.

З наведеного вище суд встановив, що відповідачами чиняться позивачу по справі перешкоди в здійсненні своїх прав щодо користування та розпорядження належним йому майном, на підставі чого позовні вимоги необхідно задовольнити.

На підставі ст.316, 317,391 ЦК України, ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини», ст. 41 Конституції України, ст.4,12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у здійсненні право користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням з виселенням.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко