ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Омельчук С.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловою площею,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до Фастівського міськрайцонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловою площею, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачеві на праві особистої власності належить Ѕ частина даної квартири, інша Ѕ частина квартири належить відповідачеві. За технічним паспортом загальна площа квартири становить 62,4 кв.м., складається з трьох кімнат житловою площею 37,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 17,3 кв.м. 2-а кімната площею 12,4 кв.м.; 3-а кімната площею 7,9 кв.м.; кухні площею 8,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., туалету площею 1,1 кв.м. та коридору площею 4,9; 3,6 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,9 кв.м. Відповідач з сім`єю проживає в квартирі та займає всю її площу, тому позивач не має змоги мешкати в квартирі. Вирішити питання стосовно розподілу квартири сторонам добровільно не вдається. Позивач вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушить прав іншого співвласника та в повній мірі захистить його права на користування власністю.

З огляду на зазначене вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить встановити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши позивачеві в користування кімнату площею 17,3 кв.м. та балкон з цієї кімнати, решту кімнат виділити в користування відповідачу, а коридор, кухню, туалет та ванну кімнату залишити в загальному користуванні.

Ухвалою судді від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гончаренко С.С. не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до канцелярії суду подали письмову заяву з проханням розглянути справу в їх відсутність, вимоги позову підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, 16.06.2021 до канцелярії суду подав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням наступного.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

В той же час згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 березня 1995 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 грудня 2017 року, після смерті ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 отримав позивач ОСОБА_1 (а.с.8), що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину (а.с.13-14) 1/4 частина вищезазначеної квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , а ще ј частина квартири після смерті ОСОБА_5 належним чином не оформлена.

Проте, відповідачем не було заявлено до суду зустрічного позову, а заявлена позивачем позовна вимога про виділення решти кімнат в користування відповідачу, (тобто позовна вимога на користь відповідача) судом не може бути задоволена, враховуючи принцип диспозитивності (ст..13 ЦПК України).

За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з технічного паспорта, загальна площа квартири становить 62,4 кв.м., складається з трьох кімнат житловою площею 37,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 17,3 кв.м. 2-а кімната площею 12,4 кв.м.; 3-а кімната площею 7,9 кв.м.; кухні площею 8,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., туалету площею 1,1 кв.м. та коридору площею 4,9; 3,6 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,9 кв.м. (а.с. 10-12).

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також однокімнатний жилий будинок.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього.

4 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 333/3048/16-ц, провадження № 61-3994св18 (ЄДРСРУ № 73368996) вказав, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Окремо необхідно зробити наголос на тому, що згідно з правовим висновком Верховного суду України, викладеного в Постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 вбачається: «Виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст.358 ЦК України) слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене вище, враховуючи технічні характеристики житлового приміщення та положення чинного законодавства, суд вважає за доцільне та справедливе встановити такий порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у користування позивача ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 17,3 кв.м. з балконом, площею 1,9 кв.м., залишити у загальному користуванні позивача та відповідача: кухню площею 8,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м. та коридор площею 4,9; 3,6 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, правового висновку Верховного суду України, викладеного в Постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року, Постановою Верховного Суду від 4 квітня 2018 року в рамках справи № 333/3048/16-ц, провадження № 61-3994св18 (ЄДРСРУ № 73368996), суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловою площею - задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користування житлову кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом площею 1,9 кв.м.

Залишити у загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : кухню площею 8,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м. та коридор площею 4,9; 3,6 кв.м.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. XII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська