Справа № 450/3856/19 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/125/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про встановлення факту та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

встановити факт її постійного проживання із її матір`ю-спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 45,9 кв.м, з приналежними до нього господарськими спорудами, який належав її матері ОСОБА_5 .

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона ( ОСОБА_3 ) та відповідачак ОСОБА_1 є сестрами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_5 .. За життя мати розпорядилася своїм майном на випадок смерті, склавши 23.10.2017 заповіт, за яким все належне майно заповіла їй, своїй дочці ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_2 , успадкованого матір`ю після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , згідно рішення суду від 27.10.2017. Вважала, що вона у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , однак у неї виникли труднощі щодо оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, оскільки вона не була зареєстрована разом з матір`ю за однією адресою на час відкриття спадщини, а також її мати, отримавши за рішенням суду право власності на спадкове майно, не здійснила державної реєстрації такого речового права за собою. Зазначала, що ОСОБА_5 хворіла та потребувала стороннього догляду, тому з жовтня 2017 і до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала постійно разом з нею за однією адресою.

ЇЇ сестра, ОСОБА_1 мала право на обов`язкову частку у спадщині, однак не проживала постійно разом з матір`ю на час відкриття спадщини, а також не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому є такою, що не прийняла спадщину.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року оскаржила відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що категорично не погоджується з оскаржуваним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним встановленням обставин справи.

Вважає, що суд помилково встановив факт постійного місця проживання покійної ОСОБА_5 з позивачем, не врахувавши що постійним місцем проживання особи є те житло, де особа проживає не менше шести місяців на рік. Покійна ОСОБА_5 проживала з позивачкою у с. Солонка Пустомитівського району з жовтня 2017 (після виписки з лікарні) і до моменту своєї смерті - квітень 2018, тобто менше ніж пів року, відтак у даному випадку до спірних правовідносин не може бути застосована ч.3 ст.1268 ЦК України. Наголошує, що для задоволення позову і встановлення заявленого факту, вимагається саме постійне місце проживання із спадкодавцем на день його смерті, а не тимчасове перебування у житловому будинку.

Звертає увагу, що акт обстеження житлових умов складено Солонківською сільською радою 25.10.2019, тобто більш ніж за рік після смерті матері і ним лише встановлено житлові умови у будинку позивачки, проте з нього не вбачається, з яких саме підстав комісія, що склала даний акт, дійшла висновку, що ОСОБА_5 проживала у будинку позивачки.

Таким чином, позивачкою не надано доказів на підтвердження сукупності фактів того, що вона є спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

Крім цього, зазначає що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки всупереч ч.1 ст.51 ЦПК України, співвідповідача - Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області, залучено до участі у справі майже через п`ять місяців після закінчення підготовчого провадження у справі.

Апелянт зазначає, що в силу вимог ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері.

Просить рішення суду у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

22.02.2021 позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу відповідачки.

Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги.

Вказує, що у вересні 2017 у матері стався інсульт. Після виписки з лікарні і до дня смерті вона проживала постійно та безперервно з нею, у її будинку 6 місяців. Протягом цього періоду часу мати була прикутою до ліжка та потребувала постійного догляду, який вона і здійснювала. Відповідачка провідувала маму на вихідних.

Зазначає, що відповідачка визнала зазначені факти під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Вважає, що жодних аргументів, яким чином оскаржуване рішення порушує права відповідачки, апелянт не навела.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом норм статтей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Судом установлено, що ОСОБА_7 є матір`ю позивачки ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_1 .

Місце проживання ОСОБА_3 з 31.01.2001 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно заповіту ОСОБА_5 , складеного 23.10.2017, все належне їй майно вона заповіла дочці ОСОБА_3 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1210, даних про можливі зміну заповіту чи його скасування, суду не надано ( а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла у віці 76 років у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області ( а.с.9).

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Листом №45/01-16 від 17.02.2020 приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. роз`яснив ОСОБА_3 , що з поданих до нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини нею - ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , оскільки вона не звернулась до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк з заявою про прийняття спадщини, а також не підтвердила належним чином факт її проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому подальше вирішення питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом можливе лише у випадку звернення спадкоємця до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно виданих 25.10.2019 Солонківською сільською радою Довідки № 2992 та Акту обстеження житлово-побутових умов, ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована по АДРЕСА_2 одна, а проживала без реєстрації з 2017 року по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 ( а.с.12,13).

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд належним чином оцінивши докази, врахував, що сторони визнали, що їх мати ОСОБА_5 в період з 2 чи 3 жовтня 2017 до 01.04.2018 (дня смерті), проживала безперервно разом з ОСОБА_3 в належному їй будинку по АДРЕСА_1 . Відтак, суд обґрунтовано виходив із того, що позивач (дочка померлої ОСОБА_7 ) довела, що на день смерті матері постійно проживала з нею, а тому є наявні підстави для встановлення заявленого факту.

Щодо доводів апеляційної скарги про залучення судом співвідповідачем Солонківської сільської ради Пустомитівського району після закриття підготовчого провадження, колегія суддів враховує наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61 - 34234св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Згідно з ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, вирішення даного спору може торкатись прав та обов`язків учасником яких є орган місцевого самоврядування.

Виходячи з вищевикладеного, суд обґрунтовано залучив до участі у справі Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:04.06.2021

Головуючий

Судді