Апеляційне провадження № 22-ц/824/7584/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 367/6366/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого 01 березня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Саранюк Л.П., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 розпорядився належним йому майном, склавши 04.10.2016 заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті заповів своєму сину ОСОБА_1 .

У визначений законом шестимісячний строк він не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з тих причин, що на час відкриття спадщини та після цього перебував за межами України.

Починаючи з 21.12.2015 та по 24.01.2018 він працював на посаді генерального директора у ТОВ ТК «Протон» у м. Москва Російської Федерації, у зв`язку з чим перебував за межами України, у зв`язку з чим він не мав можливості приїхати на територію України для вирішення питання щодо подання необхідних документів для прийняття спадщини.

У липні 2019 року він звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори із питанням оформлення спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька.

Однак, отримав відповідь, що ним не підтверджено факт прийняття спадщини після смерті батька, а реєстрація останнього місця проживання спадкодавця відмінна від його місця реєстрації. Одночасно йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Йго сестра звернулася до Бучанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, де було заведено спадкову справу до майна померлого ОСОБА_3 .

Оскільки він на час смерті свого батька працював у м. Москва Російської Федерації у зв`язку з чим тривалий час перебував за межами України, не мав можливості звернутися до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний строк.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини в три місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом надано невірну оцінку обставинам, що мають значення для справи, оскільки суду не були надані докази того, що характер роботи позивача мав порушення трудового законодавства та останній не мав вихідних чи не міг взяти відпустку для приїзду та подачі заяви.

Також спростовується факт приїзду позивача на короткі проміжки часу до України штампами закордонного паспорту позивача в липні-серпні 2017 року. На поминки сорок днів позивач в м.Буча перебував декілька днів, а потім поїхав до м.Слов'янськ Донецької області, до своєї колишньої сім'ї.

Тобто, проживання за межами України не може бути визнане поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, після смерті батька та до моменту звернення до суду з вказаним позовом позивач неодноразово перетинав кордон України.

Також залишився не доведеним факт того, що позивач не міг подати заяву про прийняття спадщини з м.Москва засобами поштової кореспонденції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що посилання відповідача на те, що позивач гіпотетично міг би вчинити певні дії, за умови, якби на його життєвому шляху все склалося добре, зводяться до невірного тлумачення письмових доказів, до викривлення інформації та односторонньою інтерпретацією матеріалів справи.

Також відповідачем не подано жодного доказу, який би спростував письмові докази, які знаходяться у справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

За життя померлому ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_5 від 24.12.2015.

Як встановлено зі спадкової справи № 163/2017 до майна померлого ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини до Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулась ОСОБА_2 .

Також встановлено, що 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було складено заповіт, за змістом якого останній розпорядився, що усі його права та обов`язки, які йому належали на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому та усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму синові ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області Фальковською Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3478.

Позивач звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини з пропуском визначеного законом шестимісячного строку. Листом Бучанської міської державної нотаріальної контори за № 1046/01-16 від 24 липня 2019 року, позивача повідомлено, що ним не підтверджено факт прийняття спадщини після смерті батька, а реєстрація останнього місця проживання спадкодавця відмінна від його місця реєстрації. Одночасно йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено поважність пропуску строку для прийняття спадщини та визначено йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном три місяці.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає, виходячи з наступного.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18 (провадження №61-39817св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він у період часу з 21.12.2015 та по 24.01.2018 працював на посаді генерального директора у Товаристві з обмеженою відповідальністю ТК «ПРОТОН» у м. Москва Російської Федерації, у зв`язку з чим перебував за межами України.

На підтвердження вказаного також надав листа № 09 від 02.07.2019 виданого Товариством з обмеженою відповідальністю ТК «ПРОТОН» за підписом Генерального директора Поповцева М.Р. про те, що у період з 23.05.2017 по 23.11.2017 позивач ОСОБА_1 знаходився на робочому місці в м. Москва Російської Федерації вул. 6-та Радіальна, буд. 20 .

Вказував, що лише двічі приїздив в Україну на похорони свого батька та на поминки на сорок днів після його смерті. Після цього він приїхав на Україну вже на річницю після смерті свого батька, у травні 2018 року, що підтверджується відмітками про перетин кордону у його паспорті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося в суді апеляційної інстанції, що позивач був обізнаний про смерть свого батька.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що позивач не надав доказів які б свідчили, протягом двох років після смерті батька ОСОБА_1 мав душевний стан, який потребував особливого медичного втручання, у зв`язку з чим не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Саме по собі перебування спадкоємця за кордоном не може вважатися поважною причиною пропуску строкудля прийняття спадщини. Такий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року по справі № 161/9998/17 та від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17-ц.

В той же час, у постанові від 13 березня 2020 року по справі № 314/2550/17 ВС вніс до переліку поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини складні умови праці спадкоємців, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними.

Проте, ОСОБА_1 не надано доказів того, щохарактер його роботи у м.Москва був пов`язаний з порушенням трудового законодавства (не мав вихідних чи не надавалася відпустка).

У вказаному контексті слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 "Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України". За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини. Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки позивачем пропущено строк прийняття спадщини з причини, які не є об`єктивними, не переборними та істотними, а отже висновки суд з цього питання не є обґрунтованими, оскільки позивач не надавав суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати пропуск строку прийняття спадщини з поважних причин.

Однак, незважаючи на вказані обставин справи, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про поважність зазначених позивачем причин щодо пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1262 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) 1 262 (одну тисячу двісті шістдесят дві) грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 червня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: