ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2450/20

Головуючий у першій інстанції Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/782/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном (суддя Пантелієнко В.Г.), постановлену о 12 год. 07 хв. у м.Ніжин, повний текст ухвали складено 12 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» із приміщення по АДРЕСА_1 , та звільнення вказаного приміщення від особистих речей вказаного товариства; зобов`язати ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» привести у попередній стан нежитлове приміщення третього поверху за вказаною адресою шляхом знесення самовільно встановлених перегородок; визначити наступний порядок виконання судового рішення: після набрання рішенням суду законної сили направити його до Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ніжинської міської ради для виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про місцезнаходження ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» по вул.Шевченка, 95, м.Ніжин, Чернігівська область, інд.16600; визнати недійсним договір оренди №1 від 01 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО». Позов мотивовано тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2010 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 придбали у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:017:0053, що розташована по АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці загальною площею 785,5 кв.м. В подальшому право власності на нежитлове приміщення було зареєстровано за позивачкою та ОСОБА_2 01 березня 2020 року ОСОБА_1 в ході візуального обстеження належного їй приміщення було встановлено, що на вхідній групі приміщення міститься вивіска відповідача, а також що на третьому поверсі приміщення встановлено гіпсокартонні перегородки з дверима. За доводами позивачки, вона не надавала жодних дозволів та/чи/або погоджень на розміщення відповідача в належному їй приміщенні, жодних договорів з відповідачем не укладала, дозволу на реєстрацію відповідача за вказаною в реєстрі юридичних осіб адресою не надавала. Також ОСОБА_1 вказує, що договір оренди від 01 квітня 2012 року має бути визнаний недійсним, оскільки текст договору не містить жодного посилання на те, що погодження позивачки на здачу відповідних об`єктів оренди було отримано в дійсності.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року до участі у розгляді справи залучено ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2020 року змінено статус ОСОБА_2 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, на відповідача.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила визначити частину майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що передається у володіння та користування ОСОБА_2 ; у первісному позові ОСОБА_1 відмовити. Одночасно просила призначити у справі судову будівельну експертизу, на розсуд якої поставити питання про можливість надання у володіння та користування ОСОБА_2 частини майна, що знаходиться у спільній частковій власності відповідно до Варіанту №1 або Варіанту №2. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 ОСОБА_2 є співвласником 14/25 часток нежитлового приміщення №2, №3 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 275,9 кв.м. ОСОБА_1 належить 11/25 часток у праві власності на приміщення №2 та №3 у вказаній будівлі. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що періодично ОСОБА_1 з невідомих причин вчиняє дії, спрямовані на порушення мирного володіння спільним майном, перекриваючи доступ до нього або намагаючись чинити перешкоди у його використанні. За доводами ОСОБА_2 , між нею та ОСОБА_1 було погоджено порядок володіння і користування приміщеннями №2 та №3, згідно з яким остання користується більш вигідним фасадним торговим залом 2-12 (площею 7,8 кв.м) у складі приміщення №2 та №3 будівлі і користується входом до нього з фасадної сторони будівлі, а ОСОБА_2 здійснює користування менш привабливим торговим залом 2-13 (площею 72 кв.м) у складі приміщення №2 та №3 будівлі, здійснюючи доступ з тильної сторони будівлі. З огляду на досягнуту домовленість торговельний зал 2-13 та приміщення кабінету 2-17 було передано в оренду ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» ФОП ОСОБА_2 за Договором оренди №1 від 01.04.2012 року, про що було достеменно відомо співвласниці з 2012 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 позивачка за зустрічним позовом вважає недобросовісним зловживанням правами.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року, зокрема відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення частини майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що передається у володіння та користування ОСОБА_2 , до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном; роз`яснено, що з даними позовними вимогами ОСОБА_2 може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому ЦПК України. Ухвалу суду мотивовано тим, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини, первісний позов та зустрічний позов не є взаємопов`язаними в розумінні ст.193 ЦПК України, їх спільний розгляд не є доцільним. Також суд дійшов висновку, що частини майна вже визначені, а питання про розподіл належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщень, відповідно до наявних правовстановлюючих документів, та виділ їх в натурі зустрічний позов не містить.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду в частині постановленої ухвали про відмову в прийнятті зустрічного позову та повернення зустрічної позовної заяви із поверненням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини справи вказують на те, що заявлені вимоги первісного негаторного позову про усунення перешкод у користуванні приміщеннями шляхом виселення орендаря-співвідповідача та демонтажу перегородок, а також зустрічного позову про надання у володіння та користування співвласникові певної частини спільного майна є взаємопов`язаними, оскільки заявлено між співвласниками стосовно одного й того ж спірного приміщення. За доводами ОСОБА_2 , спільний розгляд цих вимог є доцільним, оскільки задоволення вимоги про надання у одноосібне володіння та користування частини спільного майна ОСОБА_2 , що орендується ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», виключить необхідність задоволення позову про виселення та демонтаж перегородок. Вимоги як первісного, так і зустрічного позовів виникли з одних правовідносин, а саме речово-правових відносин права спільної часткової власності щодо нерухомого майна, врегульованих статтею 358 ЦК України. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що наявні у справі документи не свідчать ані про здійснений поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, ані про його виділ. Також ОСОБА_2 посилається, що спосіб захисту, про який вона просить у зустрічному позові, передбачено ст.358 ЦК України це надання у володіння та користування частини спільного майна, а виділ та поділ майна (ст.364 та 367 ЦК України), про які згадано в ухвалі суду, є іншими способами захисту, які не є тотожними вимогам зустрічного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Позивачка за первісним позовом посилається, що ухвала про закінчення підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду не входить до переліку ухвал, на які може бути подано апеляційну скаргу, і відповідно окремому оскарженню не підлягає. ОСОБА_1 вказує, що апелянт просить скасувати по суті ухвалу про закриття підготовчого провадження, що в рамках ЦПК України не допускається. Також позивачка за первісним позовом зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена 12 квітня 2021 року, тобто за 3 місяці до того, як апелянт вже звернулася з аналогічною позовною заявою. ОСОБА_1 посилання ОСОБА_2 на ухвали суду першої інстанції від 19.06.2020 року та 05.10.2021 року як незаконні вважає спробою змусити суд апеляційної інстанції надати оцінку фактам та обставинам, які окремо від рішення не можуть оцінюватися. Крім того, позивачка за первісним позовом посилається, що обидва позови мають різні предмети, стосуються різних правовідносин, в одному випадку це договір оренди, а в іншому порядок користування спільним майном, виходячи із чого їх спільний розгляд є недоцільним, вони не є взаємопов`язаними і задоволення одного позову не можу виключати задоволення іншого.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про визначення частини майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що передається у володіння та користування ОСОБА_2 , у первісному позові просила відмовити.

Частиною третьою статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 , Ніжинський міськрайонний суд Чрнігівської області у своїй ухвалі від 12 квітня 2021 року зазначив, що спільний розгляд первісного та зустрічного позовів не є доцільним. Тим самим місцевий суд фактично констатував порушення вимог частини другої статті 193 ЦПК України та застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 194 ЦПК України.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у частині першій статті 353 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Таким чином, оскільки зі змісту ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року вбачається, що фактично судом першої інстанції була постановлена ухвала про повернення заявнику на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічної позовної заяви, то вона, відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Отже, при вирішенні питання права особи на апеляційне оскарження визначальним є саме зміст процесуального рішення суду першої інстанції.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 753/11293/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 686/32337/19, які в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу доводи відзиву на апеляційну скаргу, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом не оскаржується.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції, що первісний і зустрічний позови не є взаємопов`язаними.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 193 ЦПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, виходячи з принципів рівноправності, диспозитивності та змагальності сторін, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Разом з тим, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення їй перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» із нежитлового приміщення та звільнення приміщення від особистих речей товариства, зобов`язання відповідача привести у попередній стані нежитлове приміщення шляхом знесення самовільно встановлених перегородок, визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення. В обгрунтування підстав позову посилалась на те, що вона і ОСОБА_2 є співвласницями нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , в якому наразі розміщене ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО» без її дозволу та/чи/або погоджень з нею.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 також посилається, що вона і ОСОБА_1 є співвласницями нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з визначеними частками. За доводами позивачки за зустрічним позовом, між нею і іншою співвласницею погоджено порядок володіння і користування спільним майном. При цьому вона просить визначити частину майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у первісному позові відмовити. Одночасно позивачка за зустрічним позовом просить призначити у справі судово-будівельну експертизу для вирішення питання про можливість надання у володіння і користування ОСОБА_2 частини майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Тобто фактично позовними вимогами за зустрічним позовом є надання ОСОБА_2 права отримання у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає частці співвласника у праві спільної часткової власності на спірне приміщення, що передбачено ст.358 ЦК України.

З викладеного вбачається, що первісний і зустрічний позов є взаємопов`язаними, оскільки спір виник між співвласниками одного нежитлового приміщення щодо здійснення права спільної часткової власності. У даному випадку задоволення вимоги ОСОБА_2 і надання їй у володіння і користування частини спірного приміщення, в якому наразі розміщене ТОВ «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», виключить необхідність задоволення вимог ОСОБА_1 про виселення відповідача із спірних приміщень та демонтаж встановлених перегородок.

Посилання ОСОБА_1 на наявність на розгляді у суді першої інстанції іншої справи, в якій сформульовано вимоги аналогічного змісту, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки таке питання не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в частині постановленої ухвали про відмову в прийнятті зустрічного позову та повернення зустрічної позовної заяви із поверненням справи до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області для вирішення питання про прийняття зустрічного позову.

Вбачається, що в оскаржуваній ухвалі суду відсутній висновок про повернення зустрічного позову, проте оскільки апеляційний суд прийшов до висновку, що фактично судом першої інстанції була постановлена ухвала про повернення заявнику зустрічної позовної заяви, то апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням ухвали суду в частині відмови у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 379 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року скасувати в частині відмови у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення частини майна, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що передається у володіння та користування ОСОБА_2 , до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурна співавторська проектна організація «АСПО», ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: