Дата документу 18.06.2021 Справа № 937/7930/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/7930/20 Головуючий у 1 інстанції: Честнєйша Ю.О.
Провадження № 22-ц/807/1575/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 10 липня 2019 року перебуває у шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з нею та перебуває на її утриманні.

Шлюбні відносини фактично припинені в жовтні 2020 року, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Також, вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, тому потребує матеріальної допомоги відповідача.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісяця; кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи працездатного віку, судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2021 року з виправленою опискою ухвалою суду від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення сином трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення коштів на утримання дружини, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність стабільного доходу, офіційного працевлаштування, житла, наявність права на утримання лише у непрацездатної особи, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, ненадання позивачем доказів потреби у допомозі, просив рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення сином трьох років.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ч 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від працевлаштування та матеріального становища відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 10 липня 2019 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на повному її утриманні (а.с.9,12).

У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі норми частини четвертої статті 84 СК України є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від працевлаштування та матеріального становища, оскільки її право у відповідності до норми частини четвертої статті 84 СК України не залежить від зазначених обставин.

За таких обставин неприйнятними є доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності потреби позивача у допомозі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Відповідач доказів на підтвердження свого незадовільного стану не надав, що є його обов`язком відповідно до ст. 81 ЦПК України, є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, докази перебування на обліку в службі зайнятості, як безробітний, та неможливості у відповідача надавати допомогу у визначеному позивачем розмірі відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не позбавлений обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при стягненні аліментів на утримання дітей.

Посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц, не заслуговує на увагу, оскільки висновок у вказаній справі стосувався інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою, а саме утримання непрацездатного подружжя внаслідок інвалідності.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що відповідач не позбавлений права порушення питання про зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 18 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова