Справа № 750/2611/21
№ провадження 2/738/228/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності на майно. Позов обґрунтовано тим, що 01 березня 2019 року він набув право власності на автомобіль «Mersedes-Benz», модель «Vito 110 CDI», VIN НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі продажу. 27 квітня 2019 року зазначений транспортний засіб було за ним зареєстровано. В листопаді 2020 року йому стало відомо, що у межах виконавчого провадження АСВП № 53325508 на транспортний засіб «Mersedes-Benz», модель «Vito 110 CDI», VIN НОМЕР_1 10 липня 2019 року та 19 жовтня 2020 року були накладені арешти, номери обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 26785662 та 28205595 відповідно. Вказані арешти безпідставно обмежують його права, як власника вищевказаного транспортного засобу. В зв`язку з тим, що, на його думку, ним правомірно набуте право власності на автомобіль, просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль та скасувати накладені на нього арешти.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав наведений у самій заяві.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову..

Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2019 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1316 з ТОВ «ЛОТ», предметом якого був автомобіль «Mersedes-Benz», модель «Vito 110 CDI», VIN НОМЕР_1 (а.с. 14-15).

27 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримав в ТСЦ 7444 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mersedes-Benz», модель «Vito 110 CDI», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 16).

З матеріалів справи випливає, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2016 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 Митного кодексу України закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 постанову суду першої інстанції скасовано та ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною першою статті 483 МК та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товару - безпосереднього предмета порушення митних правил, а саме транспортного засобу марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 , що складає 22198,28 грн. з конфіскацією безпосереднього предмету правопорушення митних правил - зазначеного транспортного засобу. Вказана постанова суду набрала законної сили 19.03.2020.

03.02.2017 головний державний виконавець Могилів-Подільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бушанська Ю.О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 127/15616/16-п від 13.09.2016 в частині конфіскації в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил - транспортного засобу марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 (а.с. 69).

07.02.2020 головний державний виконавець Могилів-Подільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Бушанська Ю.О. винесла постанови про накладення арешту на транспортний засіб, марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 та постанову про оголошення даного транспортного засобу в розшук (а.с. 70-71).

28.02.2019 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Заводнюк І.М. винесла постанову про виправлення помилки в частинні визначення боржника, а саме замість ОСОБА_3 по всьому тексту постанови вказала боржником ОСОБА_2 (а.с. 72).

29.05.2019 державним виконавцем повторно винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортний засіб, марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 та постанову про оголошення даного транспортного засобу в розшук (а.с. 73-75).

10.07.2019 державним виконавцем повторно винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортний засіб, марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 та постанову про оголошення даного транспортного засобу в розшук (а.с. 76-77).

19.10.2020 державним виконавцем повторно винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортний засіб, марки Mersedes - Benz моделі Vito 110CDI, VIN НОМЕР_3 (а.с. 36).

Згідно з частиною першою статті 541 МК постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку.

Аналогічні положення закріплені й Главою 29 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 243 МК України товари, транспортні засоби, зазначені у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, конфісковані за рішенням суду, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню у строки, встановлені законодавством для виконання судових рішень.

Одним із видів адміністративних стягнень за порушення митних правил, що визначені у п. 3 ст. 461 МК України, є конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Відповідно до ст. 465 МК України конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

На підставі частини першої статті 487 цього Кодексу провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За статтею 29 КУпАП конфіскація предмета, який став <…> безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Порядок застосування конфіскації встановлюється цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із частиною другою статті 511 МК України у разі виявлення порушення митних правил, передбаченого статтею 483 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, які підлягають конфіскації відповідно до цієї статті, а також відповідних документів є обов`язковим.

Статтею 541 МК України визначено, що постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку. У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів.

Разом з цим, на сьогодні в Україні діє цілісна система нормативно-правового регулювання здійснення операцій з конфіскованим майном.

Так, механізм передачі вилученого митними органами та конфіскованого згідно із судовими рішеннями майна органам державної виконавчої служби врегульовано Порядком передачі митними органами майна, конфіскованого за рішеннями судів, органам державної виконавчої служби, затвердженим наказом Мін`юсту України, Держмитслужби України від 12.10.2009 № 1833/5/943, а в подальшому наказом Міністерства України та Міністерства фінансів України від 23.03.2018 № 892/5/379.

Питання обліку, попередньої оцінки і зберігання майна до прийняття судом рішення про його конфіскацію, передачі органам державної виконавчої служби вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, врегульовано Порядком обліку, зберігання, оцінки вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі цього майна органам державної виконавчої служби і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2001 № 1724 (із змінами і доповненнями).

Способи проведення реалізації конфіскованого за рішенням суду майна, за винятком виключеного за законом з обігу, порядок проведення переоцінки, у разі коли передане на реалізацію майно не буде продано, порядок прийняття рішення щодо переробки, знищення (утилізації), безоплатної передачі закладам охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення населення, військовим формуванням, слідчим ізоляторам, та на благодійні цілі визначено Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985 (із змінами і доповненнями).

Відповідно до вказаних нормативно-правових актів розпорядження конфіскованим майном, вилученим митними органами, полягає у його реалізації, знищенні (утилізації), переробці та безоплатній передачі майна установам соціального захисту.

Майно, що підлягає конфіскації за рішенням суду, підлягає опису, про що державним виконавцем складається відповідний акт опису й арешту, після чого проводиться його оцінка. Згідно Інструкції майно, що підлягає конфіскації та реалізації, вилучається державним виконавцем у боржника. У разі якщо майно вилучено іншим уповноваженим органом, воно вилучається державним виконавцем у цього органу в тому випадку, якщо таке майно може бути реалізовано згідно з вимогами Закону.

Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Положеннями Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованим в Мін`юсті України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, процес реалізації арештованого майна деталізовано.

Також, судом враховується, що в МК України на відміну від КУпАП, не зазначено, що конфісковано може бути предмет, який є лише у приватній власності порушника. Відповідний вид стягнення за порушення митних правил може бути застосовано як до речей, що перебувають у власності особи, до якої воно застосовується, так і до інших осіб, які володіють майном на інших законних підставах, наприклад, на правах користування чи розпорядження. Конфісковано може бути також і речі, власника яких не встановлено.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 354 ЦК до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. При цьому абзацом другим частини першої статті 354 ЦК регламентовано, що конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно.

Згідно з приписами частини другої статті 354 ЦК обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Разом з тим, частиною першою статті 328 ЦК визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зі змісту частини другої статті 328 ЦК випливає, що законодавцем встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, а саме право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 330 ЦК визначено, що у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частиною другою статті 388 ЦК майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

При цьому, частиною третьою статті 388 ЦК визначено, що у разі якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за змістом статті 354 ЦК України конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, тобто в даному випадку на підставі постанови апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 року. Обсяг та порядок конфіскації майна вирішувався в межах адміністративно-деліктної відповідальності за адміністративний проступок і даному конкретному випадку відсутні підстави для перетворення адміністративно-деліктних правовідносин в цивільні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенню позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання права власності на майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25 червня 2021 року.

Головуючий: О.А. Савченко