справа № 492/196/21
Провадження № 2/492/202/21
30 червня 2021 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді Варгаракі С.М., за участю секретаря судових засідань Богдан А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Арциз Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, в якій проживає позивачка та є її власником. Посилаючись на те, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач, але з 2005 року не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні послуги, будинком не цікавиться, особистих речей у будинку не має, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином.
Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.
Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України та Житловим Кодексом України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222089723 від 31.08.2020 року, технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 13.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 6, 7-11). Також, ОСОБА_1 - позивачці по справі, належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2149 га (а. с. 12, 13, 14-16).
Згідно з довідкою № 238 від 17.02.2021 року позивачка дійсно проживає за вищезазначеною адресою з 1993 року (а. с. 17). Особовий рахунок за електроенергію оформлений за позивачкою ОСОБА_1 , оплату за водопостачання здійснює позивачка (а. с. 20, 21-24).
Відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрований у житловому будинку, який належить ОСОБА_1 (а. с. 18). Факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку підтверджується актом від 17.02.2021 року, згідно з яким ОСОБА_2 з 2005 року по теперішній час не проживає в буд. АДРЕСА_1 (а. с. 19).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошеня фізичної особи померлою.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.
Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивачки, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивачки між сторонами не укладалось, таким чином він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивачки.
Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачеві проживати в даній квартирі суду не надано, з позовом про усунення перешкод в користуванні даної квартири відповідач не звертався.
Відповідач не проживає у квартирі позивачки, але зареєстрований за вказаною адресою, участі у сплаті житлово-комунальних послуг не бере з позивачем, спільне господарство не веде, спільним побутом з позивачем не пов`язаний,чим чинить перешкоди позивачці у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.
Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому будинку понад шість місяців без поважних причин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 908,00 грн. сплаченого судового збору, відповідно до квитанції (а. с. 1).
На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 72, 150 ЖК України, керуючись ст. 4, 19, 48, 76-78, 81, 95, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.
Наявне рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 червня 2021 року.

Позивачка: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі