Справа № 766/1429/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні скаргу ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач ОСОБА_2 ,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №54831796 з примусового виконання виконавчого листа №766/1674/17 від 25.09.2017р., виданого Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення заборгованості в сумі 202453,89 грн. з ОСОБА_1 . 06.01.2021 року головним державним виконавцем Іванченко М.В. було винесено постанову про стягнення коштів боржника у межах суми 217142,03 грн. Копія даної постанови боржнику направлена не була, про неї заявник дізнався із сайту Міністерства юстиції України в автоматизованій системі виконавчого провадження лише 27.01.2021 року, у зв`язку з чим заявником із поважних причин пропущено строк на її оскарження в суді. Внаслідок арешту всіх банківських рахунків боржника, було накладено арешт на кошти його заробітної плати в сумі 22772,13 гривень, що нараховувались на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ "ПриватБанк". Крім цього, постановою від 14.12.2020 року державним виконавцем було звернуто стягнення на 20% заробітної плати боржника. Фактично державним виконавцем звернуто стягнення на 100% доходів боржника, що суперечить ЗУ «Про виконавче провадження». Накладення арешту на рахунок, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює отримання заявником заробітної плати, що призводить до порушення його конституційних прав. Заробітна плата є єдиним доходом заявника, за який він утримує сім`ю, у тому числі двох неповнолітніх дітей. У зв`язку з чим, заявник просить поновити строк на оскарження дій державного виконавця та визнати протиправною та скасувати постанову від 06.01.2021 року у виконавчому провадженні №54831796 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти боржника, зараховані на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ "ПриватБанк", м.Київ, МФО 305299, на ім`я ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , із призначенням платежу «заробітна плата».

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2021 року прийнято скаргу до розгляду.

Ухвалою суду від 26.02.2021 року витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) завірену у встановленому законом порядку копію матеріалів виконавчого провадження №54831796 з примусового виконання виконавчого листа №766/1674/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 7364,64 доларів США, що станом на 19.01.2017 року еквівалентно 202453,89 гривень.

05.03.2021 року заінтересована особа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надала до суду заперечення на скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні скарги, зазначив, що постановою від 06 січня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. АТ КБ «ПриватБанк» постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо) та набули статусу вкладу. Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VІІІ на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати. Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20). Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок судів про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим. З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.08.2020 року вбачається, що на вказану карту заявника може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). У зв`язку з чим, вважає заявлені вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

12.03.2021 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 до суду надійшли заперечення на скаргу, згідно яких просить відмовити у задоволенні скарги, зазначив, що заявник умисно не виконує рішення суду та створює перешкоди державному виконанню у його примусовому виконанні, приховує своє місце проживання та перебування, виклики державного виконавця не отримує, після накладення державним виконавцем арешту на банківські рахунки заявника, він відкрив рахунки в інших банківських установах.

В судовому засіданні заявник та його представник ОСОБА_4 підтримали скаргу, просили її задовольнити з підстав, викладених у скарзі. В останнє судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги скарги підтримали, заперечували проти відшкодування представнику заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 витрат, понесених на проїзд для участі в судовому засіданні.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, заперечував проти її задоволення, просив відмовити з підстав, викладених у запереченнях на скаргу. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив покласти на заявника відшкодування витрат, понесених на його проїзд для участі в судовому засіданні в сумі 1098,00 гривень. Крім цього, 22.03.2021 року від представника заінтересованої особи до суду надійшло клопотання про відшкодування витрат на його проїзд від місця проживання (м.Тростянець Сумської області) до м.Херсона для участі в розгляді скарги та у зворотному напрямку в сумі 2499 гривень та поштиві витрати та витрати зв`язку з сумі 37,00 гривень, а всього 2536,00 гривень.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванченко М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, просила відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у запереченнях. В останнє судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні скарги з урахуванням доводів, вкладених у запереченні.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що у провадженні Суворовського РВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області перебувало виконавче провадження №54831796 за виконавчим листом №766/1674/17, виданим 25.09.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 202453,89 гривень на користь ОСОБА_5 , за яким постановою державного виконавця Сердюк Є.О. 05.10.2017 року відкрито виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця Суворовського РВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області Федосєєва С.М. вищезазначений виконавчий лист №766/1674/17, виданий 25.09.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області, передано до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Херсонській області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області за справою №766/1674/17 від 18.01.2018 року оголошено розшук ОСОБА_1 , ухвала набула чинності.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Херсонській області Григоренка М.Ю. від 27.03.2018 року виконавче провадження №54831796 прийнято.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області за справою №766/1674/17 від 08.05.2018 року надано дозвіл Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Херсонській області на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , для виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/1674/17 від 23.08.2017 року, ухвала набула чинності.

В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем встановлено з відповідей Пенсійного фонду України, що боржника ОСОБА_1 пенсії не отримує, з декларації про доходи та майно боржника фізичної особи відомостей про доходи та майно боржника не встановлено.

24.02.2020 року державним виконавцем було направлено ОСОБА_1 лист з реквізитами для зарахування коштів.

АТ «Альфа-Банк» листом від 25.02.2020 року повідомило про залишок коштів на арештованому рахунку ОСОБА_1 станом на 25.02.2020 року 49,07 гривень.

АТ «КБ «Приватбанк» листом від 27.02.2020 року повідомило про наявність чотирьох рахунків ОСОБА_1 станом на 26.02.2020 року, на яких відсутні кошти, та на них накладено арешт.

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 25.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 25.08.2020 року має в АТ КБ «Приватбанк» картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку отримує заробітну плату від ТОВ «Українська торгова група ЛІОМ Товариство з обмеженою відповідальністю», також на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

ОСОБА_1 02.09.2020 року звертався до Херсонського міського суд у Херсонської області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), мотивуючи тим, що арешт накладений на рахунок, який використовується для отримання заробітної плати, а на рахунки із спеціальним режимом використання заборонено звернення стягнення. Ухвалою суду від 02.10.2020 року скаргу залишено без розгляду через пропуск строк на звернення до суду з такою скаргою.

З довідки Державної фіскальної служби України від 11.12.2020 року встановлені джерела доходів ОСОБА_1 , якими є три юридичні особи: податковий номер 21551402 (ПП «Новий вік»), податковий номер 38266192 (ТОВ «УТГ Ліом»), податковий номер 16285602 (АТ «Страхова компанія «Інго»).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.12.2020 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює та отримує дохід в АТ «Страхова компанія «Інго» () та звернуто стягнення на його доходи у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу 217142,03 гривень.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.12.2020 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює та отримує дохід в ТОВ «УГЛ «ЛІОМ» () та звернуто стягнення на його доходи у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу 217142,03 гривень.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.12.2020 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює та отримує дохід в ПП «Новий вік» () та звернуто стягнення на його доходи у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу 217142,03 гривень.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.01.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 217142,03 гривень.

З листа ТОВ «УТГ ЛІОМ» від 28.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді менеджера із збуту ТОВ «УТГ ЛІОМ» з 09.07.2020 року по 18.08.2020 року та був звільнений згідно наказу №25 від 18.08.2020 року за угодою сторін.

З листа ПрАТ «АСК «Інго Україна» від 27.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було отримано одноразове страхове відшкодування, внаслідок страхового випадку, у трудових відносинах він з ПрАТ «АСК «Інго Україна» ніколи не перебував.

З листа ПП «Новий вік» від 08.02.2021 року вбачається, що виконання постанови від 14.12.2020 року припинено 02.02.2021 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , по виконавчому листу було виплачено 2344,01 гривень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному ст.56 цього Закону.

Частина 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.7 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що державний виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В той же час, відповідно до п.21 ч.2 ст.18 цього Закону, виконавець вправі отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Судом встановлено з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 25.08.2020 року, що ОСОБА_1 станом на 25.08.2020 року має в АТ КБ «Приватбанк» картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку отримує заробітну плату від ТОВ «Українська торгова група ЛІОМ Товариство з обмеженою відповідальністю», також на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Також судом встановлено з листа ТОВ «УТГ ЛІОМ» від 28.12.2020 року, що ОСОБА_1 працював на посаді менеджера із збуту ТОВ «УТГ ЛІОМ» з 09.07.2020 року по 18.08.2020 року та був звільнений згідно наказу №25 від 18.08.2020 року за угодою сторін.

З вищевстановленого вбачається, що рахунок НОМЕР_4 в АТ КБ «Приватбанк» використовувався ОСОБА_1 не лише для отримання заробітної плати, а й для зарахування будь-якої виплати (переказу).

В силу статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно п.1 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно ч.3 ст.52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Таких відомостей банк, з моменту надходження постанови про накладення арешту на рахунки, державного виконавця не повідомив, а постанову про накладення арешту коштів не повернув. Таким чином, на момент винесення постанови дії державного виконавця були правомірними.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що накладення арешту на рахунок НОМЕР_4 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_1 , на який здійснюється нарахування коштів у вигляді заробітної плати або будь-якої іншої виплати (переказу), не обмежує право останнього на її отримання, а отже, за такої обставини арешт, накладений на вказаний банківський рахунок, є законним, а отже суд прийшов до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Щодо вимог представника заінтересованої особи ОСОБА_5 про відшкодування витрат, понесених на його проїзд для участі в судовому засіданні в сумі 1098,00 гривень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З урахуванням положень ст.133 ЦПК України, витрати, понесені на проїзд та на поштовий зв`язок, не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_5 про відшкодування витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.133, 260, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_5 про відшкодування витрат, понесених на проїзд та на поштовий зв`язок, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан