Справа № 357/2184/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на наступні обставини.

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено судовий наказ у цивільній справі №357/12006/20, яким стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення донькою повноліття та вирішено стягнути з позивача на користь держави судовий збір.

Зазначений вище судовий наказ позивач отримав 27.01.2021 року, що підтверджується копією конверту та даними офіційного сайту Укрпошта, які додаються.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу, суд не розглядає обгрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. 1ст. 170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає. Згідно ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.

Ознайомившись зі змістом судового наказу не погоджується з ним в повному обсязі та вважає за необхідне змінити розмір аліментів та спосіб їх утримання зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З часу розлучення (з 2011 року, копія рішення про розлучення додається) позивач постійно бере участь в утриманні дочки, надає фінансову підтримку, цікавиться її життям та здоров`ям, вимагає зустрічатись з нею, однак відповідач не бажає навіть слухати про таке, оскільки її цікавить виключно матеріальні блага. На підтвердження зазначеного до позову додаються копії розписок відповідача про отримання грошей від позивача, про відсутність у відповідача претензій матеріального характеру до позивача, та копії квитанцій про перерахунок відповідачу коштів на утримання доньки.

Після розлучення між позивачем та відповідачем була домовленість про сплату аліментів добровільно, яка виконувалась позивачем в повній мірі. Однак незважаючи на фінансову участь позивача у житті відповідача з донькою, що підтверджується квитанціями про сплату аліментів, відповідач грубо та цинічно порушує права позивача як батька на побачення з донькою та на участь у її вихованні. Позивачу відомо, що відповідач має фінансову заборгованість перед контролюючими органами (копія постанови про відкриття виконавчого провадження додається) та перед фізичними особами, була неодноразово задіяна у сумнівних шахрайських схемах, тому зацікавлена в отриманні будь-яких можливих фінансових потоків. На підтвердження вказаного, відповідач надіслала позивачу лист із проханням перераховувати аліменти на картрахунок її матері (копія додається), очевидну у зв`язку з накладеним арештом на рахунки відповідача. За таких умов, маю сумніви щодо ціленаправленості витрачання коштів, які позивач перераховує на утримання дитини.

Також, позивач уклав договір страхування (копія додається) та сплачує страхові внески, вигодонабувачем згідно якого є донька позивача. Тобто, у разі настання страхового випадку страхова виплата буде здійснена на ім`я доньки позивача, що також підтверджує завбачливість позивача щодо утримання та підтримки дитини в майбутньому, а не свідчить про байдуже ставлення до дочки, як зазначає відповідач.

З іншого боку, незважаючи на виконання позивачем обов`язків щодо сплати аліментів, відповідач звернулась до суду по їх стягнення в примусовому порядку, умисно приховавши під час подання заяви про стягнення аліментів важливі обставини та факти про фізичний, фінансовий та сімейний стан сторін.

Зокрема, просить суд врахувати той факт, що позивач перебував на військовій службі в Лаврах Радянської армії, приймав безпосередню участь у бойових діях в АТО в період з 24.08.2014 року по 23.11.2014 року, що підтверджується довідкою, копія якої додається. Все своє життя присвятив військовій службі та стояв на захисті Батьківщини, є офіцером Збройних Сил України, капітан внутрішньої служби, нагороджений відзнакою Президента України, орденом Президента України, відзнакою Міністерства Оборони України, відзнакою міського голови (копії додаються) та іншими.

Однак, при виконанні обов`язків військової служби отримав травми різного характеру, так повторні та неодноразові ЗЧМТ, гіпертонічна хвороба стали підставою для призначення II групи інвалідності з грудня 2010 року, а з 20.12.2011 року - довічно з частковою втратою працездатності (копії довідок, консультативних висновків, пенсійного посвідчення додаються). Тобто, з 21.12.2010 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, призначенням II групи інвалідності позивач отримує пенсію по інвалідності, що є єдиним його доходом (копія довідки пенсійного фонду додається).

Дані обставини відомі відповідачу, оскільки відбувались під час спільного сімейного життя з позивачем. Проте, відповідач зневажливо ставиться до позивача, знаючи про його захворювання умисно намагається чинити моральний та психологічний тиск з метою погіршення стану його здоров`я, що може призвести до летального закінчення. Грубо та цинічно порушує батьківські права позивача на побачення з дитиною, акцентуючи увагу лише на обов`язках, а саме сплаті коштів на утримання дочки.

З кожним роком стан здоров`я позивача погіршується та все більше потребує медикаментозної підтримки та реабілітації, на що потрібні значні кошти. Маючи дохід у розмірі пенсії, позивач завжди належним чином виконував свої обов`язки щодо утримання дитини по мірі своїх можливостей, і наразі від них не відмовляється. Одначе, враховуючи матеріальні можливості та стан здоров`я позивача, сімейний стан відповідача, яка на сьогодні заміжня, має стабільні доходи, оскільки являється засновником приватного підприємства «УкрземпроектВМ», просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно.

Тому, просив суд змінити розмір та спосіб утримання аліментів, які утримуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення донькою повноліття та утримувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття шляхом перерахування грошових коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, скасувати судовий наказ №357/12006/20 від 20 січня 2021 року та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. ( а. с. 1-7 ).

Ухвалою судді від 09 квітня 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 31 травня 2021року ( а. с. 57-58 ).

Судом отримано відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву позивача, в якому остання посилалася на наступне.

Позивач ставить питання про зменшення розміру аліментів ( відповідно до позовної заяви ), а фактично ставить позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів з частки доходів на стягнення у твердій грошовій сумі.

При цьому позивач не надає належних і допустимих доказів, що його доходи є мінливі або нерегулярні.

Навпаки, - дохід позивача є стабільний і складається з його пенсії в розмірі 10 000 грн. щомісячно ( інформація державного виконавця по його письмовому зверненні до ПФУ ).

Крім того згідно чинного законодавства розмір аліментів на дитину повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

Дитині 16 років, отже мінімальний розмір з 01 липня 2021 року становить 1255 грн. ( виходячи з 1 січня 2021 року - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн.)

Також позивач з вимогою про зменшення розміру аліментів ставить вимогу про скасування судового наказу, що є недопустимим.

Згідно чинного законодавства скасування судового наказу регулюється розділом 2 ЦПК України ( наказне провадження ). При цьому сплачується судовий збір, який позивач не сплатив.

На момент подачі заяви про видачу судового наказу і видачі судового наказу про стягнення аліментів та подачею позову про зменшення розміру аліментів ніякі обставини передбачені ст. 182 ЦПК України, - не змінювалися.

Зменшення розміру аліментів призведе до недостатнього забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, крім того дитина хворіє, потребує постійного медичного спостереження та лікування, що також потребує додаткових витрат.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються не на положеннях Сімейного кодексу України, не відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до недотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

31 травня 2021 року судове засідання не відбулося та було відкладено на 30.06.2021 року ( а. с. 89 ).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Рашкова В.В. підтримала позовні вимоги позивача, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справу у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №357/12006/20 від 20 січня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення донькою повноліття та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 210,20 грн. ( а. с. 17 ).

Звертаючись до з позовними вимогами щодо зміни розміру та способу утримання аліментів позивач зазначав, що з кожним роком стан здоров`я його погіршується та все більше потребує медикаментозної підтримки та реабілітації, на що потрібні значні кошти, враховуючи матеріальні можливості та стан здоров`я, сімейний стан відповідача, яка на сьогодні заміжня, має стабільні доходи, просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, також зданої постанови вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку позивачем по утриманню дитини за станом здоров`я або за іншими обставинами відсутні.

Крім того суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

На момент подачі заяви про видачу судового наказу і видачі судового наказу про стягнення аліментів та подачею позову про зменшення розміру аліментів ніякі обставини передбачені ст. 182 ЦПК України, не змінювалися.

З додатних до матеріалів справи медичних та консультативних висновків та встановлення позивачу 2 групи інвалідності вбачається, що такі документи датовані ще починаючи з 2010 року, тобто до подачі заяви про видачу судового наказу і видачі судового наказу про стягнення аліментів.

А отже, обставини передбачені ст. 182 ЦПК України, не змінювалися.

До того ж, позивач не надає належних і допустимих доказів, що його доходи є мінливі або нерегулярні.

Навпаки, дохід позивача є стабільний і складається з його пенсії в розмірі 10 000 грн. щомісячно, що підтверджується інформацією державного виконавця по його письмовому зверненні до ПФУ.

Зазначене не спростовано і представником позивача в судовому засідання, яка підтвердила, що позивач отримує пенсію, розмір якої дорівнює до 10 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, позивач як батько дитини зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

До того ж, з наявних в матеріалах справи квитанцій, які надані позивачем до позовної заяви вбачається, що позивач в змозі виплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 .

Не заслуговують на увагу посилання представника позивача стосовно зменшення розміру аліментів, що мати не дає можливості позивачу спілкуватися з дитиною, а також те, що дитина усім забезпечена.

Враховуючи те, що позивач має стабільний дохід у вигляді пенсії, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України та позиції Верховного Суду України, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Стосовно позовних вимог позивача в частині скасування судового наказу № 357/12006/20 від 20 січня 2021 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб ( ч. 1 ст. 170 ЦПК України ).

Отже, законодавством не передбачено скасування судового наказу в позовному провадженні, лише у разі задоволення позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів, такий судовий наказ може бути відкликаний після набрання такого судового рішення законної сили.

Тому, позовні вимоги позивача в частині скасування судового наказу № 357/12006/20 від 20 січня 2021 року не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору та останньому відмовлено в задоволені позовних вимог, то не підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави.

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, про які просив позивач у позовній заяві.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 163, 180, 192, 194, 195 СК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 76, 77, 81, 89, 131, 141, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий міським відділом № 2 Білоцерківського МУ ГУМВС України в Київській області 06.10.1995 року, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 05 липня 2021 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов