Єдиний унікальний номер: 379/802/20
Провадження № 2/379/146/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю., Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної державної в м. Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що з 2004 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні стосунки припинені в листопаді 2018 р. 25.10.2019 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб розірвано. З листопада 2018 року відповідач з нею та з дітьми взагалі не підтримує стосунків, участі у вихованні дітей не приймає, не спілкується, не цікавиться, не підтримує відносини щодо участі у вихованні дітей фінансово або в натурі, утриманням дітей не займається та участі у вихованні не бере. На вимогу про фінансування додаткових витрат на оздоровлення сина-інваліда та розвиток здібностей дочки не реагує. Взагалі з листопада 2018 року не підтримує жодних контактів ані з нею, ані з дітьми. Аліменти відповідач сплачує примусово, в розмірі однієї третини від усіх видів доходу. Зважаючи у сукупності на викладене, звернулася до суду з даним позовом.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що на його день народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка зібрала речі та дітей і пішла з дому. При цьому вона взяла з бюджету сім`ї 10 000 доларів США та зняла 14 000 грн з його кредитки «ПриватБанк», які були відкладені ним та планувались внестись як перший внесок за майбутнє житло та розвиток дітей. Щодо зазначених коштів, у неї визрів план, що ці кошти будуть використані нею на проживання дітей, їхнє навчання та при потребі їх лікування на найближчі 3-4 роки, і що вона протягом цього часу не буде подавати на стягнення аліментів та ніяких фінансових вимог не буде висувати. Свідком цієї події та розмови була його мати. Він повірив позивачці і не став заявляти до поліції про зникнення та викрадення грошей. При цьому переконала, що в разі виникнення будь-яких питань стосовно дітей, вона обов`язково його повідомить. Але без жодних попереджень та переговорів позивачка подала до суду позов про стягнення аліментів в липні 2019 року, про які він дізнався тоді, коли його викликав державний виконавець. Про те, що в його сина є інвалідність та посвідчення дитини-інваліда, він також дізнався з судового рішення, однак його згоди на це ніхто не брав.

В позовній заяві позивачка посилається на те, що він не реагує на вимоги про фінансування додаткових витрат на оздоровлення сина та розвиток здібностей дочки. Ці твердження не відповідають дійсності, оскільки крім тієї суми, що забрала позивачка для потреб дітей, через 7-8 місяців він отримав поштою ще додаткову вимогу про сплату додаткових витрат. У даному випадку він не міг повірити, що позивачка так швидко витрать ту суму грошей. Всі ліки для дітей купувались за його кошти. Крім того, коли діти знаходилися у батьків позивачки у Сумах, залізничні квитки, а також час перебування дітей у її батьків, він оплачував виключно власним коштом. Дітям було забезпечено кожному окрема кімната у орендованому житлі. Вони літали кожного року на відпочинок за кордон, туристичні путівки також оплачувалися повністю ним.

Звертає увагу суду, що на сьогодні він сплатив аліменти на загальну суму в розмірі 144127,95 грн і заборгованість по їх сплаті відсутня.

Стосовно посилання позивачки на те, що він не відповідає на телефонні дзвінки, то це не відповідає дійсності, так як він перебуває на зв`язку, а позивачка не пред`явила жодного доказу, що вона телефонувала чи писала СМС, чи писала по Вайберу. З дочкою спілкується час від часу.

До висновку органу опіки та піклування, долученого до позову ставиться критично, так як не зрозуміло з яких причин там зазначено, що він не приймає участі в утриманні дітей, що його місце перебування невідоме, матеріально не допомагає і в зв`язку з тим, надано згоду щодо психіатричного обстеження сина.

Також зазначає, що він не вживає психотропні речовини, не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра, не являється злісним неплатником аліментів. Просить також врахувати думку дитини, оскільки це стосується її життя.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, прохала його задовольнити. Зазначила, що діти чекають на свята подарунки від тата. Вони не проживають разом з відповідачем з листопада 2018 року. Було рішення про розірвання шлюбу. Весь цей час діти проживають з нею. Деякий час відповідач проживав недалеко він них, тобто на відстані двох зупинок метро, але все одно не приходив, не дзвонив. Донька навчається в приватному ліцеї в 9 класі, але він до неї в ліцей не приходив. Син залишається з нянею-тьютором. Відповідач з нянею не спілкується, не цікавиться ділами сина. Відповідач працює програмістом. На засідання органу опіки та піклування відповідач не приходив.

Представник позивачки адвокат Лебединська Н.С. у судовому засіданні позов підтримала та прохала його задовольнити. Два з половиною роки позивач не інтересувався дітьми, лише платив аліменти. Старша донька дзвонила до відповідача, він інтересу не виявляв. Зараз також розглядається справа про стягнення додаткових витрат на дітей. Ще у 2019 році було встановлено, що відповідач не цікавиться дітьми, не відомо де він. Так, ставало питання про оформлення інвалідності сину, позивачка зверталась до псіхіатра, потрібна була згода батька.

Представник відповідача адвокат Дахно І.М. у судовому засіданні прохав вирішити позов на розсуд суду. Зазначив, що відповідач вважає, що позивачка настроїла проти нього дітей.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день час і місце розгляду справи повідомлений належно. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування від 26.02.2021 № 100-3064.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що 2,5 роки тому вона бачила батька у суді. Вона писала йому по телефону, але він не відповідав. Один раз вони переписувалися. Другий раз вона писала, але він не відповідав. Вона дзвонила, але він також не відповідав. Нема в її житті ніякої присутності батька. В ліцей до неї він не приходить, хоча територія школи не закрита. Бажає, щоб батька позбавили батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка і відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2019 шлюб між сторонами розірвано.

На підставі судового наказу, виданого 19.08.2019 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/11262/19, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісяця, починаючи з 09.07.2019 і до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а потім по одній шостій до досягнення повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки № 10125/18.16-28, виданої 07.10.2020 Таращанським РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), заборгованість по зазначеному судовому наказу відсутня.

Відповідно до посвідчення, виданого УПСЗН Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю.

Згідно висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо психіатричного обстеження дитини № 103/2486/41/3 від 21.03.2019, органом опіки та піклування надано згоду на спостереження малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у лікаря-психіатра.

Згідно заключення № 4062/12, виданого 06.07.2019 Територіальним медичним об`єднанням «Психіатрія» у місті Києві, Серафім спостерігається на кафедрі загальної, дитячої, судової психіатрії і наркології НМАПО ім.. В.Д. Шупіка і ТМО «Психіатрія» з січня 2012 року і проходить амбулаторне лікування. Д-з: аутизм, епілепсія, затримка психічного розвитку.

Як вбачається з довідки № 470 від 27.11.2019, ОСОБА_3 навчається у 5-В класі школи І-ІІІ ступенів № 36 імені С.П. Корольова міста Києва.

Відповідно до довідки № 530 від 14.05.2019, ОСОБА_4 буде навчатися в 8-Б класі Навчально-виховного комплексу «Міжнародний ліцей МАУП» з 01.09.2019.

Згідно договору найму житла (квартири) від 09.11.2018, позивачка наймає (орендує) житло (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 119,2 кв. м.

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА (№ 3031895 від 16.04.2019, № 37361899 від 15.02.2019), місце проживання позивачки та сина ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

12.07.2019 позивачка, за допомогою засобів поштового зв`язку, направляла відповідачу вимогу про сплату додаткових витрат на дітей, а 01.07.2020 пропозицію врегулювання питання участі батька у вихованні дітей.

Відповідно до довідок №№ 161, 442, виданих 12.10.2020 КНП ТРР «Таращанська центральна районна лікарня», відповідач за медичною допомогою до нарколога, психіатра не звертався, на лікування у нарколога, психіатра не перебуває.

Як вбачається з довідки-характеристики № 879 від 12.10.2020, Таращанська міська рада відносно ОСОБА_2 компрометуючих матеріалів немає.

Згідно договору найму (оренди) житла від 11.02.2019, відповідач наймає у тимчасове платне володіння на користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-0364 від 26.02.2021, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача.

Натомість відповідач сплачує аліменти, у відзиві заперечує щодо задоволення позову, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не стоїть .

Крім того, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, суперечить інтересам дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей, позивачкою не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між сторонами, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав не буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, статтями 164, 165, 171 СК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної державної в м. Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити у повному обсязі.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної в м. Києві адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повне рішення суду складено 28.05.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Головуючий:В. І. Зінкін