Постанова

Іменем України

01 червня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7621/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Фролової І.В.

від 02 березня 2021 року

у справі №761/14028/20 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк»,

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач подав до Шевченківського районного суду м. Києва позов, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, посилаючись на те, що відповідач безпідставно набула належні йому кошти, просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 48 409, 94 доларів США, отримані останньою за довіреністю №1791 від 10 вересня 2014 року з депозитного рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ «ВТБ БАНК» (далі - Банк); інфляційне збільшення та 3% річних в розмірі 116 284,00 грн за період користування чужими грошима з травня 2017 року по квітень 2020 року.

В обґрунтування позову вказував, що станом на 10 вересня 2014 року у нього був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку в доларах США, на якому перебували кошти.

10 вересня 2014 року він довіреністю уповноважив свою доньку ОСОБА_2 на представництво його інтересів у Банку, зокрема розпоряджатися відкритими на його ім`я рахунками в будь-якій валюті, в тому числі депозитними, а також одержувати грошові кошти з депозитних рахунків. За істотними умовами вказаної довіреності на управління депозитним рахунком № НОМЕР_1 він не надавав грошові кошти, розміщені на вказаному рахунку, у власність ОСОБА_2 . Однак, грошові кошти отримані ОСОБА_2 з депозитного рахунку за довіреністю, остання не передала ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також подала до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02березня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого помилково зазначив у рішенні, що депозитний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 відкрито саме 10.09.2014.

Вважав, що неправильне встановлення судом обставин справи призвело до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності та його обрахування з 10.09.2014. Додав, що про точну суму коштів у розмірі 48 409, 94 доларів США на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , позивачу стало відомо 30 січня 2020 року із відповіді на адвокатський запит, а тому з цього часу слід відраховувати строк позовної давності.

Вказував, що відповідачем на спростування правомірності набуття нею спірних коштів та передачі їх позивачу не надано жодних належних доказів, а її доводи ґрунтуються на припущеннях та не спростовують факту безпідставного набуття спірних коштів.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що доповнення до відзиву на позов від 16.11.2020, долучене до матеріалів справи, не надавалось та не направлялось позивачу, що позбавило його права надати відповідь на такий процесуальний документ.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив обставини, на які посилався у позовній заяві.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Відповідач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представник не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі і не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, вважає такий висновок мотивованим, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що станом на 10 вересня 2014 року, у ОСОБА_1 був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ВТБ БАНК» у грошових одиницях - доларах США на якому перебували кошти.

10 вересня 2014 року позивачем було видано довіреність №1791 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Якименко В.О. Даною довіреністю ОСОБА_1 уповноважив відповідачку бути його представником у Банку з питань: розпорядження відкритими на ім`я ОСОБА_1 рахунками у будь-якій валюті, в тому числі депозитними, а також наданими у користування ОСОБА_1 індивідуальними сейфами та/або банківськими ячейками. Для чого позивач надав право представникові - відповідачці, подавати від імені позивача заявки-доручення, запити, клопотання, інші необхідні документи; розписуватися за позивача, укладати та підписувати від його імені всі необхідні договори щодо відкриття, обслуговування рахунків; отримувати довідки, виписки, договори про розірвання зазначених договорів та договорів укладених раніше; одержувати належні позивачу грошові кошти на рахунках, компенсаційні виплати, відсотки, залишки грошових сум, суми заставної плати за ключі незалежно від їх розміру та у будь-якій валюті; провадити усі необхідні банківські операції по вказаним рахункам. Довіреність видана 10.09.2014 строком на один рік та дійсна до 10.09.2015.

При цьому, вищевказаною довіреністю не встановлено умови, за якими відбувається порядок передачі грошових коштів довірителю ОСОБА_1 .

Згідно довідки №447/1-2 від 07.02.2020, ОСОБА_2 на підставі довіреності №1791 від 10.09.2014 отримувала в Банку з депозитного рахунку № НОМЕР_1 кошти у період з 11.09.2014 по 28.11.2014 на суму 48 409,94 доларів США.

Судом також встановлено, що матеріали справи не містять доказів відкликання позивачем довіреності від 10.09.2014 виданої на ім`я ОСОБА_2 , звернення позивача до Банку з будь-якими повідомленнями про недійсність довіреності чи вчинення інших можливих дій щодо скасування представництва відповідача.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, належним чином оцінивши докази, надані сторонами, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 1212 ЦК України, та врахувавши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на відсутність у відповідача правової підстави для набуття або збереження спірних грошових коштів; відповідачка діяла в межах повноважень, визначених довіреністю, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог та як наслідок відмову в їх задоволенні.

До того ж, судом враховано, що у позовній заяві та наданих позивачем письмових доказах містяться суперечності. Зокрема, в позовній заяві позивач зазначив, що 10.09.2014 у ОСОБА_3 був відкритий депозитний рахунок в ПАТ «ВТБ-БАНК». В той же час, у листі від 29.10.2019, адресованому ОСОБА_2 , позивач зазначив, що грошові кошти передавалися відповідачці у березні 2014 року для зберігання після їх зняття з рахунку.

Оскільки в довіреності визначено такі повноваження ОСОБА_2 як одержання грошових коштів з рахунків та поряд з цим відсутні повноваження щодо передачі таких коштів позивачу, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем доказів правомірності набуття спірних грошових коштів та їх передачі позивачу.

Доводи апеляційної скарги щодо не надсилання позивачу доповнень до відзиву на позовну заяву не вказують на порушення судом норм процесуального закону, які є обов'язковими для скасування рішення суду. Більше того, слід зазначити, що законодавцем визначено лише обов'язок відповідача надати суду докази надсилання відзиву позивачу, у разі його подання. При цьому, цивільним процесуальним законодавством не передбачено подання доповнень до відзиву, а відтак обов'язку його надсилання учасникам справи.

З цих підстав колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача на подання відповіді на доповнення до відзиву та долучення письмових доказів у справі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про не надання позивачем належних доказів безпідставного набуття відповідачкою спірних грошових коштів, внаслідок чого правомірно відмовив у задоволенні позову.

Щодо висновку суду про відмову в задоволенні позову у зв'язкуз пропуском строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Як вже вказувалося вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, а також у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, фактично як додаткової підстави для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, законодавцем визначено, що позовна давність може застосовуватися лише виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Тобто, застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц висловила правову позицію про те, що відмова у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Оскільки під час розгляду справи суд не встановив порушеного права позивача, дійшов правильного висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, то були відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець