Справа № 685/291/21
Провадження № 2/685/152/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Теофіпольська селищна рада про позбавлення права користування житловим приміщенням

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає там же. Крім нього у квартирі зареєстровані відповідачі - його колишня дружина ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 . Відповідачі більше одного року за місцем реєстрації не проживають, що підтверджується постановою Хмельницького апеляційного суду від 20.10.2020 та актом обстеження житлово-побутових умов від 27.01.2021. Через те, що в квартирі зареєстровані відповідачі він не може здійснювати своє право користування та розпорядження своїм майном, тому для того, щоб зняти з реєстрації місця проживання відповідачів у його квартирі він просить позбавити відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Сторони, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не з?явилися, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, від органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, відповідач подала заяву про те, що визнає позов в частині вимог щодо неї, просить сина не позбавляти права користування квартирою, проводити розгляд справи у її відсутності.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником є власником квартири АДРЕСА_1 (постанова Хмельницького апеляційного суду від 20.10.2020). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 29.10.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня дружина). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №17 від 01.02.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані але не проживають з 19.12.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їх особистих речей у квартирі не виявлено. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Теофіпольського райсуду від 04.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, малолітнього ОСОБА_3 недоцільно позбавляти права користування житловим приміщенням, оскільки його мати ОСОБА_2 власного житла немає та проживає у своїх батьків.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 та 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з грудня 2019 року, спільного господарства з позивачем не веде, суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки він має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником якого він є. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Вказане узгоджується з правовою позицією ВС, викладеній у постанові від 03.04.2019 справа №210/1857/15-ц.

Непроживання ОСОБА_3 2009 року народження у спірній квартирі із грудня 2019 року не може бути підставою для зняття його з реєстрації у вказаній квартирі , крім того, право малолітньої дитини на користування житловим приміщенням надасть їй у майбутньому можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України.

Враховуючи, що дитина зареєстрована у спірному будинку зі згоди позивача, а позивач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення малолітнього ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Теофіпольська селищна рада про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 454 грн судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий