Справа №489/372/21
Провадження №2/489/1059/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 червня 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ємельянова Олена Валеріївна про зняття арешту з нерухомого майна
Представник позивачки звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 07.04.2011 (реєстраційний номер обтяження: 11042341) на нерухоме майно боржника (спадкодавця) ОСОБА_3 . Мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 , під час оформлення спадкового майна, дізналася про те, що на майно, яке належало її померлому чоловіку ОСОБА_3 накладено арешт. Згідно Порядку вчинення нотаріальної дії, приватним нотаріусом зроблено витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на житловий будинок АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що на невизначене нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , накладено арешт Ленінським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції від 07.04.2011. У зв`язку з чим, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 01 грудня 2020 року позивачка звернулася до Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) з проханням про зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що останнім було повністю погашено заборгованість по виконавчому провадженню. Проте, позивачка отримала відповідь, згідно якої у Інгульському ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) відсутні виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_3 . Перевіркою відомостей АСВП, а саме спеціального розділу та електронного архіву, не виявлено виконавчих проваджень, за якими було винесено постанову про арешт майна боржника від 07.04.2011. У зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати виконавче провадження, під час виконання якого було винесено постанову про накладення арешту та внесено запис про обтяження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , позивачці було відмовлено у скасуванні арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_3 .
Від старшого державного виконавця надійшов відзив на позовну заяву в якій вона зазначила, що орган виконавчої служби не може бути відповідачем у даній справі. Пленум ВССУ постановою №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про знаття арешту з майна» роз`яснив, що відповідачами у справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, який передано майно, якщо воно було реалізоване.
28 квітня 2021 року представником позивачки подано клопотання про заміну неналежного відповідача.
Ухвалою суду від 28.01.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 12 травня 2021 року неналежного відповідача замінено на ОСОБА_2 , залучено у якості третьої особи Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю.
Від приватного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_3 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2010 винесеного по цивільній справі № 2-482/2010; рішення органу місцевого самоврядування про змін поштових адрес від 27.06.2019 № 640; листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.08.2019 за вих. № 01-10/208/19.
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_3 на ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Представник позивачки в позові зазначає, про те, що позивачці про накладений арешт на нерухоме майно стало відомо лише під час оформлення спадщини після смерті померлого ОСОБА_3 , якому належала на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.01.2021, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що за результатами перевірки фактів відсутності/наявності заборони або арешту щодо спадкового майна, було виявлено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявність арешту нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 11042341 від 07.04.2011 щодо всього нерухомого майна (невизначене майно), власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 16.04.2021, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2010 винесеного по цивільній справі № 2-482/2010; рішення органу місцевого самоврядування про змін поштових адрес від 27.06.2019 № 640; листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.08.2019 за вих. № 01-10/208/19.
В розділі щодо відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 , на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ від 07.04.2011.
В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої за фізичною особою ОСОБА_3 (частковим спів падінням на невизначене майно) від 16.04.2021, міститься запис про обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, на невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Гапунич О.М. про арешт майна боржника б/н від 07.04.2011, реєстраційний номер обтяження: 11042341, внесений реєстратором Миколаївської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Норми Закону України «Про виконавче провадження» містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.
Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2010 рік) (надалі Закон № 606- XIV), полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Згідно з положеннями статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, відповідно до зазначеної статті та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 проводяться всі інші дії державного виконавця необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та наслідки завершення відповідного виконавчого провадження зі зняттям арешту, що по даному виконавчому проваджені № 930292 зроблено не було.
Наразі, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладений постановою державного виконавця не знято.
01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що останнім було повністю погашено заборгованість по виконавчому провадженню.
02 грудня 2020 року за вих. № 124935, Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрігі О.С. надано відповідь, згідно якої, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перевіркою відомостей АСВП, а саме спеціального розділу та електронного архіву, не виявлено виконавчих проваджень, за якими було винесено постанову про арешт майна боржника від 07.04.2011. У зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати виконавче провадження, під час виконання якого було винесено постанову про накладення арешту та внесено запис про обтяження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , позивачці було відмовлено у скасуванні арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_3 .
Отже, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. Не зняття арешту та заборони обмежують права позивача щодо розпорядженням своїм майном.
Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1 фактично належить позивачці, однак оформити її належним чином позивачка не має можливості, так як на зазначене майно накладено арешт.
Положенням ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час) передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) передбачає, що:
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом;
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У зв`язку зі знищенням виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт та обтяження на все майно позивача, суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна.
В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої за фізичною особою ОСОБА_3 (частковим спів падінням на невизначене майно) від 16.04.2021, міститься запис про обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, на невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Гапунич О.М. про арешт майна боржника б/н від 07.04.2011, реєстраційний номер обтяження: 11042341, внесений реєстратором Миколаївської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Наразі, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами про зняття виконавцем арешту з усього майна або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що «за правами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ємельянова Олена Валеріївна про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Гапунич О.М. б/н від 07 квітня 2011 року на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження 11042341.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61.
Третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ємельянова Олена Вікторівна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 136.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «17» червня 2021 року.